Ухвала
 
19 липня 2021 року
м. Київ       
 
справа № 404/2605/20
провадження № 51-3472 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року щодо останнього,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказане судове рішення.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
За приписами пунктів 4, 5 частини 2 статті 427 КПК, у касаційній скарзі зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Однак, в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 відсутні доводи на обґрунтування незаконності вироку Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року щодо нього, з огляду на положення ст. 412 – 414 КПК.
При цьому колегія суддів зауважує, що за змістом касаційної скарги, засуджений наводить доводи, які зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, вказує на недостовірність окремих доказів, показань свідків, що є підставами для зміни чи скасування вироку судом апеляційної інстанції, проте в силу статей 433, 438 КПК не є предметом касаційного розгляду.
Крім того, ОСОБА_4 посилається на допущені, на його переконання, судом апеляційної інстанції порушення, а саме відмову у задоволенні його клопотань про повторне дослідження доказів, зокрема відеозапису огляду місця події, при цьому не указує, яких саме порушень норм матеріального або процесуального права допустився апеляційний суд в цій частині з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду та з урахуванням приписів статей 404, 405 КПК.
Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Вимога засудженого про скасування вироку апеляційного суду і залишення в силі вироку суду першої інстанції, а також про дослідження доказів і притягнення до кримінальної відповідальності потерпілого і свідка, не відповідає визначеним ст. 436 КПК повноваженням суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Відсутність у поданій скарзі обґрунтування вимог в контексті положень        статей 412-414, 438 КПК, а також невідповідність вимог до суду касаційної інстанції положенням ст. 436 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк для усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.                             
Судді:

ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                            ОСОБА_3