Номер провадження: 22-ц/813/632/21 
Номер справи місцевого суду: 522/9830/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12.08.2021 року                                                         м. Одеса 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Вівчар Ю.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 , 
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, представника третьої особи Карачковського П.П.,
від відповідача Одеської міської ради - не з`явились,
переглянувши справу №522/9830/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , підтриманою представником ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 липня 2019 року у складі судді Абухіна Р.Д., -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , звернувшись 5 червня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого 16 серпня 1996 року договору купівлі-продажу набула у власність 207/1000 часток квартири АДРЕСА_1 . Крім того, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули в порядку приватизації у власність в рівних частках 793/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; загальна площа квартири складає 102,9 кв.м. Розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №925 від 3 вересня 2002 року вирішено продати ОСОБА_1 горище площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 , В результаті реконструкції квартири та горища шляхом об`єднання загальна площа квартири склала 135,2 кв.м. Договір купівлі-продажу на горище нотаріально посвідчено не було, проте з 2002 року ОСОБА_1 відкрито та безперешкодно володіє горищем. При зверненні до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради для укладення договору купівлі-продажу горища виявилась відсутність у даного органу розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №925 від 3 вересня 2002 року через те, що Департамент не є правонаступником адміністрації. Посилаючись на частину 1 статті 344 ЦК України позивачі просили визнати за ними ОСОБА_1 , ОСОБА_3 право власності на горище площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 ; визнати за ними ОСОБА_1 , ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що є підставою для внесення змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.2-8).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 6 червня 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.27-28). 
Відповідач Одеська міська рада позов не визнала, зазначивши у відзиві, що власником нежитлового приміщення горища площею 32,3 кв.м, що розташоване за адресом: АДРЕСА_2 , є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради і це не оспорюється позивачами. Одеська міська рада як власник спірного об`єкта нерухомого майна не відмовлялась від права власності на належне їй нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення горища площею 32,3 кв.м, розташоване за вказаним адресом. Саме по собі розпорядження Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради від 3 вересня 2002 року №925 «Про продаж ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , горища площею 32,3 кв.м по АДРЕСА_2 » не є доказом відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 , оскільки виключно на пленарних засіданнях ради вирішується питання прийняття рішень щодо відчуження комунального майна. Крім того, відсутня ознака добросовісності володіння чужим майном. Позивачі обізнані, що отримали це майно за таких обставин і з таких підстав, які не є достатніми для отримання права власності на нього, тому відсутня ознака добросовісності володіння позивачами нежитловим приміщенням горища площею 32,3 кв.м. Позивачі просять визнати право власності на квартиру площею 135,2 кв.м, що є недопустимим з огляду на те, що зазначений об`єкт є самочинним будівництвом, створений в результаті реконструкції та побудови сходів до приміщення горища, об`єднання приміщень квартири та горища, що мало наслідком збільшення загальної площі квартири до 135,2 кв.м. Документи дозвільного характеру на виконання робіт, пов`язаних з реконструкцією вказаних об`єктів нерухомого майна не надано. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (т.1 а.с.32-39).
Позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надано відповідь на відзив, за змістом якої розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №925 від 3 вересня 2002 року горище площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , продано ОСОБА_1 за 4918,60 грн., тому безпідставним є твердження відповідача про відсутність підстав для виникнення у ОСОБА_1 права власності на горище. Після видання вказаного розпорядження відповідач передав право власності на спірне горище ОСОБА_1 , тому посилання відповідача на те, що Одеська міська рада є власником горища суперечливе. Позивачі надали докази добросовісного, відкритого, безперервного володіння горищем з 2002 року (т.1 а.с.83-86).
30 липня 2018 року позивачі збільшили розмір позовних вимог та просили визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 603,5/1000 часток горища площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 603,5/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 135,2 кв.м, що є підставою для внесення змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.64-65).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 8 листопада 2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі в якості третьої особи залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради (т.1 а.с.96).
Третьою особою Департаментом комунальної власності Одеської міської ради надано письмові пояснення, за змістом яких ОСОБА_1 знала про законного власника спірного приміщення та намагалася придбати спірне майно за договором купівлі-продажу, крім того, намагалася визнати дійсним договір-купівлі продажу та право власності на об`єкт продажу шляхом пред`явлення позову до власника Одеської міської ради (т.1 а.с.108-112).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.143-150).
Висновок суду мотивовано відсутністю підстав для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення суду.
В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.157-165).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Відповідачем не надано жодного належного доказу, який підтверджує набуття права власності територіальної громади міста Одеси в особі відповідача на спірне приміщення горища у встановленому порядку, тому судом невірно встановлено факт права власності Одеської міської ради на приміщення горища площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Суд невірно послався на те, що позивачі визнають та не оспорюють право власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на горище, позивач ОСОБА_1 завжди зазначала, що була впевнена в тому, що з моменту видання розпорядження №925 від 3 вересня 2002 року вона стала власником приміщення горища, а пред`явлення позову до міської ради пов`язано лише з тим, що на даний час право власності на спірне горище не зареєстроване за жодною особою. Фактично у 2002 році приміщення було передано ОСОБА_1 , оригінал технічного паспорту на спірне горище знаходиться у позивачів. Розпорядження Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради №437 від 18 грудня 2002 року стосується також спірного горища по АДРЕСА_2 , а зазначення іншого номера горища є технічною помилкою. ОСОБА_1 звертаючись до Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради не могла припустити, що орган місцевого самоврядування може діяти, перевищуючи свої повноваження. Кожен громадянин впевнений у тому, що органи місцевого самоврядування діють задля захисту прав територіальної громади та кожного її представника окремо, а тому не може сумніватися у законності всіх дій такого органу самоврядування. У рішенні суд зазначив, що згідно інформації Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №2497-11.2019 від 25 червня 2019 року розпорядження №437 від 18 грудня 2002 року «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії Жовтневої районної адміністрації №18 від 12 грудня 2002 року» не існує. Позивачі, будучи впевненими в тому, що орган місцевого самоврядування діє законно, не могли знати про те, що насправді таке розпорядження не видавалось. Суд безпідставно робить висновок про те, що позивачі не є добросовісними власниками через, дії працівників Жовтневої районної адміністрації позивачі не можуть бути позбавлені права власності.
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент комунальної власності Одеської міської ради заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що про факт належності спірного майна до комунальної власності територіальної громади м. Одеси ОСОБА_1 було відомо з огляду на те, що у 2002 році вона звернулася саме на адресу Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про викуп нежитлового приміщення загальною площею 32,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами розгляду заяви адміністрацією було прийнято розпорядження про продаж приміщення ОСОБА_1 . Отже, ОСОБА_1 знала про законного власника спірного приміщення та намагалася придбати спірне майно за договором купівлі-продажу. Крім того, вагоме значення має те, що ОСОБА_1 в рамках справи №522/23076/15-ц намагалася визнати дійсним неукладений договір купівлі-продажу та право власності на об`єкт продажу шляхом пред`явлення позову до власника Одеської міської ради. За набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майна, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд дав належну оцінку тому факту, що позивачі не можуть вважатися такими особами, які добросовісно заволоділи чужим майном та не знали і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності. Позивачі безпідставно пов`язують момент виникнення права на звернення до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю з моменту прийняття Жовтневою районною адміністрацією Одеської міської ради незаконно виданого розпорядження №925 від 3 вересня 2002 року (т.1 а.с.191-196).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
Згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 18 серпня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2116, ОСОБА_1 набула у власність 207/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; право власності на підставі договору зареєстровано бюро технічної інвентаризації 24 вересня 1996 року (т.1 а.с.14). 
Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 березня 2001 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження від 28 березня 2001 року №147978, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули у власність в рівних частках 793/1000 часток загальної площі квартири АДРЕСА_1 ; право власності на підставі свідоцтва зареєстровано бюро технічної інвентаризації 29 травня 2001 року (т.1 а.с.15).
За даними технічного паспорта, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16 січня 2007 року власникам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на підставі вищевказаних правовстановлюючих документів квартира АДРЕСА_1 мала загальну площу 102,9 кв.м, житлову площу 66,2 кв.м, складалася з трьох житлових кімнат (а.с.16-17).
Розпорядженням Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 3 вересня 2002 року №925 «Про продаж ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 » адміністрація розпорядилась: 
затвердити протокол оціночної комісії при Жовтневій райадміністрації від 30 жовтня 2001 року, вартість відчуженого приміщення площею 32,3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_2 , складає 4918,6 грн.; 
продати ОСОБА_1 горище площею 32,3 кв.м по АДРЕСА_2 ;
заступнику голови ОСОБА_7 укласти з покупцем договір купівлі-продажу нежилого приміщення;
грошові кошти від продажу нежилого приміщення перерахувати в бюджет Жовтневого району;
ОСОБА_1 укласти договір ПЕВ з РЕП-6 Жовтневого району (т.1 а.с.18, 19-22). 
ОСОБА_1 7 листопада 2002 року за викуп приміщення сплатила через установу банку грошові кошти в сумі 4918,6 грн. (т.1 а.с.20).
За даними технічного паспорта, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 20 вересня 2002 року власнику Одеській міській раді, приміщення (чердак) в будинку АДРЕСА_2 мало загальну площу 32,3 кв.м (т.1 а.с.21-22).
Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення горища площею 32,3 кв.м, розташованого в будинку АДРЕСА_2 , не укладено. 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року в справі №522/23076/15-ц (в касаційному порядку справа не переглядалась) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу горища площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_1 та Жовтневою районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради 3 вересня 2002 року, про визнання за ОСОБА_1 права власності на горище №1 площею 32,3 кв.м та на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 135,2 кв.м, що розташовані за цією ж адресою (т.1 а.с.74-76). 
За даними Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради станом на 25 червня 2018 року згідно опису справ та журналу реєстрації розпоряджень Жовтневої районної адміністрації за 2002 рік розпорядження Жовтневої районної адміністрації №437 від 18 грудня 2002 року «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії Жовтневої райадміністрації №18 від 12 грудня 2002 року» не існує (т.1 а.с.56).
За даними Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради станом на 2 липня 2018 року інформація щодо дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 в управлінні відсутня (т.1 а.с.57).
За змістом положень статті 344 ЦК України, що регулює набувальну давність, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
У сенсі положень даної норми матеріального права умовами виникнення права власності за давністю володіння є: 1)добросовісність, 2)відкритість, 3)безперервність, 4)тривалість володіння. Добросовісність означає, що підстави знаходження, заволодіння майном є законними (особа не здобула його злочинним шляхом або є недобросовісним набувачем). Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, факту, що вона не є власником майна, але володіє та користується таким майном як власник. Безперервність володіння як умова набувальної давності законодавчо чітко не визначається (на перебіг набуваної давності можуть впливати різні обставини, проте законодавець не визначає, які з них можуть зупиняти або переривати набувальну давність). Тривалість володіння - для виникнення права власності на нерухоме майно передбачає, що особа повинна ним проволодіти 10 років. 
Право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (роз`яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).
Набуття права власності за набувальною давністю передбачає, зокрема, що володіння має бути без титульним. Це означає, що яким би довгостроковим не був договір, на підставі якого виникло володіння річчю, це володіння не може слугувати для виникнення набувальної давності.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншим суб`єктам права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. 
Постановою Кабінету міністрів України від 5 листопада 1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).
Зокрема, до такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів. 
На виконання зазначеної постанови рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року №266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів.
На виконання вищевказаного рішення виконавчий комітет Одеської міської ради 27 вересня 1997 року прийняв рішення №510, відповідно до якого було за інвентаризовано нежитлове приміщення горища загальною площею 32,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та виготовлено відповідний технічний паспорт на вказане приміщення на ім`я власника територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. 
Отже, з 1991 року нежитлове приміщення горища загальною площею 32,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Факт належності нежитлового приміщення горища загальною площею 32,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , до комунальної власності територіальної громади ОСОБА_1 був відомий, що підтверджено зверненням ОСОБА_1 до Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради з заявою про викуп приміщення, розглядом заяви та прийняттям за результатами розгляду Жовтневою районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради розпорядження від 3 вересня 2002 року №925 «Про продаж ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 ». 
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та на майно, придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
       Нежитлове приміщення горища площею 32,3 кв.м по АДРЕСА_2 є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, уповноважений власник Одеська міська рада не відмовляється від права власності на належне їй приміщення горища. Саме по собі розпорядження №925 від 3 вересня 2002 року не створило для ОСОБА_1 права власності на приміщення горища, оскільки в порядку реалізації даного розпорядження підлягав укладенню договір купівлі-продажу нерухомого майна, чого з невідомих для суду обставин не відбулося. 
       Не набувши в установленому законом порядку права власності на приміщення горища, ОСОБА_1 самочинно здійснила реконструкцію належної їй та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 102,9 кв.м приєднанням до квартири приміщення горища площею 32,3 кв.м, право власності на яке не було набуто через не укладення з уповноваженим органом місцевого самоврядування договору купівлі-продажу горища, як наслідок загальна площа самочинно реконструйованого об`єкта склала 135,2 кв.м, на який ОСОБА_1 та ОСОБА_3 безпідставно просять судовим рішенням визнати право власності.
       Сукупність доказів, наданих на підтвердження обставин, якими обґрунтовано вимоги, вказує на відсутність підстав для визнання права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю, з чим суд першої інстанції визначився правильно.
Правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , підтриману представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова