УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 вересня  2021 року
м. Київ
 
справа № 521/8873/18
провадження № 51-413км21 
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160470003587,за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК), 
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 рокута ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 рокуОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. 
 
Цивільний позов задоволено частково, ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 :
– 10 666,17 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 
– 25 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;
– 18 200 грн процесуальних витрат на правову допомогу.
 
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення експертиз на загальну суму 7282,50 грн.
 
Одеський апеляційний суд ухвалою від 29 жовтня 2020 року вирок щодо ОСОБА_6 залишив без зміни.
 
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 2 вересня 2017 року близько 7:40, керуючи автомобілем марки «Geely JL 7162 МК 1.6», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у м. Одесі по рівній ділянці асфальтобетонного покриття міжквартального проїзду з боку вул. І. Рабіна в напрямку вул. Радісної навпроти будинку № 7 на вул. Радісній із дозволеною швидкістю руху, допустив неуважність при виконанні маневру – виїзду на проїжджу частину вул. Радісної, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, який на той час перетинав дорогу міжквартального проїзду зліва направо за ходом руху автомобіля, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , 1953 року народження. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, неправильне застосування норм матеріального права та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
 
На обґрунтування своїх доводів зазначає, що: 
– судом не в повному обсязі було встановлено обставини, які пом'якшують покарання, не враховано, що  ОСОБА_6 як на досудовому, так і на судовому слідстві намагався відшкодувати матеріальні збитки потерпілому в розмірі 10 000 грн, направляв грошовий переказ через Укрпошту на ім'я потерпілого, проте останній відмовився отримувати грошові кошти. Ці обставини, на думку захисника, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК є обставинами, що пом'якшують покарання;
– не було враховано, що діяльність  ОСОБА_6 безпосередньо пов'язана з користуванням транспортним засобом та є основним джерелом доходу, а отже, суд міг не застосовувати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом;
– суд апеляційної інстанції своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину. 
 
Захисник також зазначає, що судовий розгляд у суді апеляційної інстанції проведено із суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки апеляційний суд не викликав обвинуваченого в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, чим позбавив його права на захист та доступ до правосуддя. 
 
Крім цього, до початку судового засідання від засудженого ОСОБА_6 надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
 
На обґрунтування цього клопотання ОСОБА_6 посилається на те, що злочин, за який його засуджено, є нетяжким, вчинив він його 2 вересня 2017 року, суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу засудженого 29 жовтня 2020 року, тобто після закінчення передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК трирічного строку притягнення до кримінальної відповідальності.
 
Позиції учасників судового провадження
Від захисника засудженого ОСОБА_7 надійшла заява, у якій він підтримує клопотання засудженого.
 
Потерпілий у телефонному режимі зазначив про те, що він заперечує проти задоволення клопотання ОСОБА_6 , оскільки вважає, що останній умисно затягував судовий розгляд, не з`являвся до суду апеляційної інстанції на судові засідання та не відшкодував йому заподіяної шкоди.
 
Від представника потерпілого надійшли заперечення на клопотання засудженого, у яких він просить судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника  ОСОБА_7 та клопотання засудженого – без задоволення.
 
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання засудженого, просив судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити. Щодо передачі на об`єднану палати прокурор заперечує, посилаючись на те, що вже існує правова позиція з цих підстав, яка узгоджується з постановою Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 рокута ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року  необхідно передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду на таких підставах.
 
Положеннями ч. 2 ст. 434-1КПК регламентовано, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки – у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
 
Згідно із ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, який він вчинив 2 вересня 2017 року та за який передбачено покарання – штраф від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. 
 
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
 
З урахуванням наведеного злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК, відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії нетяжких злочинів.
 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів встановила, що станом на 29 жовтня 2020 року, тобто на день розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, з дня вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, минуло 3 роки, а отже, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою.
 
Жодних клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності сторона захисту під час апеляційного перегляду не заявляла.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинене кримінально каране діяння, він підлягає звільненню від призначеного покарання на підставах, передбачених ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК.
 
Такий висновок також міститься у рішенні, яке прийнято Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 6 квітня 2021 рокуу справі № 335/1120/18 (провадження № 51-28 км 21).
 
Проте існують різні правові позиції щодо застосування норм кримінального процесуального закону щодо звільнення засудженого на підставах ст. 49 КК.
 
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду дійшов іншого висновку. Зокрема, у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 373/3768/13-к (провадження № 51-6336км20) суд касаційної інстанції встановив, що, переглядаючи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув уваги на те, що на момент апеляційного розгляду вже закінчились строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, не роз`яснив особі згідно з вимогами ст. 285 КПК можливість такого звільнення, його підставу і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та за наявності згоди особи не звільнив її від кримінальної відповідальності або ж за відсутності такої згоди – від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності. У цьому кримінальному провадженні суд касаційної інстанції за згодою особи звільнив її від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК та закрив кримінальне провадження.
 
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (постанова від 9 червня 2021 року справа №760/18262/17 (провадження № 51-159 км 21).
 
З огляду на це колегія суддів дійшла до висновку, що в разі відсутності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності від сторони захисту на час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції суд касаційної інстанції позбавлений права звільнити особу від кримінальної відповідальності, у такому разі особа підлягає звільненню від кримінального покарання на підставі положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, тавважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів як Другої судової палати, так і Третьої судової палати від 1 червня 2021 року у справі № 373/3768/13-к (провадження № 51-6336 км 20), від 9 червня 2021 року у справі №760/18262/17(провадження № 51-159 км 21) відповідно.
 
Таким чином, згідно з положеннями ч. 2 ст. 434-1КПК з метою забезпечення єдності судової практики провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 рокута ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
 
Керуючись статтями 369, 434-1, 434-2, 441 КПК, Суд

постановив:
 
Передати кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 рокута ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                           ОСОБА_3