УХВАЛА

27 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  908/737/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна"   
на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі    
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна"  
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія",  3. Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича  
про визнання недійсним договору, визнання незаконною та скасування реєстраційної дії, 

ВСТАНОВИВ:

09.09.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна" на  рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі № 908/737/20, подана 25.08.2021.  
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.
Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами частини 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити: 
пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах; 
пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення; 
пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. 
У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
У касаційній скарзі скаржник, зокрема зазначає, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень суди не врахували ви сновки, викладені у поста новах Вищого господар ського суду України від 14.02.2013 у справі № 5011-74/9394-2012, від 02.03.2017 у справі № 925/718/16, Верховного Суду України у справі № 21-1458а16 від 11.04.2017 щодо застосування статті 35 Закону України «Про іпотеку». Також суди не врахували ви сновки, викладені у поста нові Верховного Суду від 21.11.2018 №367/7589/15 щодо застосування статті 37 Закону України «Про іпотеку», Роз`яснення Міністерства юстиції Укра  їни «Щодо змін до Закону України «Про іпотеку», у поста нові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №910/7164/19 та суд апеляційної інстанції не врахував висновки, ви кладені Великою Палатою Верховного Суду у поста нові від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17, провадження №14-397цс19, постанові від 25.11.2020 у справі № 653/1713/19 провадження №61-3461св20.
Посилання на постанови Вищого господарського суду України не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, оскільки неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновків, викладених у постановах Вищого господарського суду України, не визначено ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України як підстава касаційного оскарження судових рішень. Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У касаційній скарзі скаржник зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду  щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте не зрозуміло щодо якої норми права відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Таким чином, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.   
Згідно з частиною 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".
За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час подання позовної заяви у цій справі) ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Як убачається з матеріалів справи, позов у цій справі поданий у 2020 році, предметом позову є (з урахуванням уточненої позовної заяви):
- визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки наступної черги № РМ-SМЕ200/261/2008 від 04.06.2008, укладеного 12.08.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Українська факторингова компанія", повністю з моменту укладення; 
-  визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на нежиле приміщення Х літ. А-4, загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, б. 27, проведену державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем 04.11.2019 (реєстраційна справа № 1952254523101, індексний номер рішення: 49494838); 
-  витребування нерухомого майна - нежилого приміщення Х літ. А-4, загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ "Інна"; 
- визнання недійсним договору іпотеки від 14.01.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М. повністю з моменту укладення. Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Інна» з 2005 є власником нежилого приміщення Х літ. А-4, загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 становив 2 102, 00 грн. 

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Відтак заявлено три вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.
Таким чином, позовна вимога про витребування нерухомого майна у розумінні змісту зазначених статей є майновою вимогою. Тому судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, виходячи з вартості майна. Матеріали касаційної скарги не містять відомостей про вартість майна. Оскільки касаційну скаргу надіслано безпосередньо до суду касаційної інстанції, матеріали справи № 908/737/20 у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду відсутні. Тому у суду відсутня можливість встановити вартість майна. 
Проте, в порушення зазначених вимог, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.  
Отже, скаржнику необхідно подати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі № 908/737/20 в установленому законом порядку та розмірі, а саме у розмірі суми, розрахованої за формулою - (2   102,00 х 3 х 200%) + (вартість майна х 1,5 % х 200%), за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір". 
Ураховуючи викладене касаційна скарга, подана без додержання відповідних вимог чинного процесуального законодавства, підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.
Виходячи з положень частини 2 статті 292 та статті 174 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.  
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна" залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 12.10.2021, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів з дня вручення її скаржникові. 
2. У разі невиконання вимог Суду, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Ю. Я. Чумак