ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8936/19  Номер провадження 22-ц/814/1217/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., 
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначає, що позивач з відповідачем є батьками малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19 березня 2019 року за № 365 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 . Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19 березня 2019 року №366 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою гр. ОСОБА_1 » встановлено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 способи участі. 01 жовтня 2019 року, за спільною домовленістю з батьком дитини ОСОБА_3 два тижні проживала з батьком. В подальшому, всупереч визначеному місцю проживання дитини, ОСОБА_1 доньку не повернув. 
У зв`язку з вищевказаним, просила відібрати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідача ОСОБА_1 та передати її ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн; допустити негайне виконання рішення суду у частині відібрання дочки і повернення її позивачу; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Короткий зміст судових рішень
Оскаржуване рішення
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини задоволено.
Відібрано дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 і передано її матері ОСОБА_2 для проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн та у повернення сплаченого судового збору 2689,40 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду у частині відібрання малолітньої дитини. 
Короткий зміст заяви про перегляд заочного рішення
18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року.
В заяві відповідача зазначено, що він не був обізнаний про дату, час, місце судового засідання на якому прийнято оскаржуване рішення, адже не був належним чином повідомлений судом. Про заочне рішення дізнався 16 лютого 2021 року, коли отримав судове рішення.
На думку заявника, судом не взято до уваги, що до позовної заяви не залучено жодного доказу щодо обґрунтування позовних вимог, не було враховано обставини, які змінилися так, що повернення суперечить інтересам дитини. Також суд не врахував, що відповідач не вчинював жодних самовільних дій.
Короткий зміст ухвали про перегляд заочного рішення
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини залишено без задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Апеляційну скаргу подав відповідач ОСОБА_1 , який посилаючи на неврахуванням судом першої інстанції обставин, які змінились прохав скасувати заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано обставин, які змінилися, тому повернення дитини позивачу суперечить інтересам саме дитини, що пов`язано із застосуванням фізичного насилля ОСОБА_2 над донькою та підтверджується поданими разом з апеляційною скаргою доказами.
Також на думку скаржника, при розгляді даної справи слід враховувати думку самої дитини - ОСОБА_3 . 
Висновками психологів доведено факт травмування дитини матір`ю - ОСОБА_2 .
Третя особа не діє в інтересах дитини, а всі рішення та позиції в суді є необґрунтованими з наданням переваги матері дитини.
Також судом першої інстанції не було враховано, що відповідач не вчиняв самовільних дій, адже позивач сама віддала дитину за для проживання з батьком при цьому не уточнила терміни такого проживання та тривалий час не зверталась з вимогами про повернення дитини.
Щодо моральної шкоди зазначає, що позивачем не було надано до суду жодних доказів щодо обґрунтування суми моральної шкоди.
Вказує, що він не брав участі у судовому засіданні при винесенні рішення та не подавав відзив на позовну заяву, судове рішення прийнято тільки з наведеної у позові позиції позивача.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу 
Позивач зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції подавався відзив на позовну заяву з порушенням вимог процесуального законодавства, у зв`язку з чим ухвалою суду від 24 лютого 2020 року відзив було залишено без розгляду.
Стороною відповідача не зазначено в чому саме є невідповідність інтересам дитини її проживання з матір`ю.
Також позивачем вказано, що висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18 січня 2021 року встановлено недоцільність зміни місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відзиві позивач прохала апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позиція учасників справи у суді апеляційної інстанції
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та прохав оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити у повному обсязі.
Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Прохав суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги та залишити у силі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з`явились.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Встановлені обставини справи 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області від 27 жовтня 2015 року, серія НОМЕР_1 (т.1, а.с. 7).
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19 березня 2019 року №365 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19 березня 2019 року №366 встановлено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі:
побачення щотижня в будь-який день з понеділка по п`ятницю з 10:00 год. до 19:00 год. наступного дня без присутності матері дитини;
побачення один раз на місяць з 17:00 год. п`ятниці до 17:00 год. неділі без присутності матері дитини;
побачення щороку 01 січня з 12:00 год. до 18:00 год. без присутності матері дитини;
побачення щороку 07 січня з 12:00 год. до 18:00 год. без присутності матері дитини;
побачення щороку 04 березня у день народження батька дитини з 17:00 год. до 20:00 год. без присутності матері дитини;
побачення 01 травня з 10:00 год. до 20:00 год. у парні календарні роки без присутності матері дитини;
побачення 09 травня з 10:00 год. до 20:00 год. у непарні календарні роки без присутності матері дитини
побачення щороку ІНФОРМАЦІЯ_1 у день народження дитини з 10:00 год. до 14:00 год. без присутності матері дитини;
побачення щороку ІНФОРМАЦІЯ_2 у день народження баби дитини з боку батька з 10:00 год. до 14:00 год. без присутності матері дитини;
спільний відпочинок влітку під час відпустки батька до 14 календарних днів без присутності матері дитини (т.1, а.с. 8).
Позиція апеляційного суду
Щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи
Розглядаючи справу без участі відповідача, суд першої інстанції вказав, що відповідач в судове засідання не прибув, причини відсутності в судовому рішенні судом першої інстанції не зазначені.
Разом з тим, звертаючись до суду апеляційної інстанції з даною апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначив, що він не брав участі у судовому засіданні при винесенні рішення та не подавав відзив на позовну заяву, судове рішення прийнято тільки з наведеної у позові позиції позивача.
З аналізу заяви про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року вбачається, що відповідачем як на підставу скасування заочного рішення зазначено про його неповідомлення належним чином про виклик до суду, у зв`язку з чим він не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні та подати докази.
Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень урегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.
Частиною третьою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Частина перша статті 130 ЦПК України передбачає, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Згідно частини другої вказаної статті розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Як передбачено частиною третьою статті 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Відповідно до частини четвертої статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507 цс 18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».
Відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Отже, повернення судових повісток із відміткою повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відсутність відповідача за місцем реєстрації та не є підставою для виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Враховуючи, що судова повістка адресована ОСОБА_1 повернулася до суду першої інстанції не врученою із відміткою «за закінченням терміну зберігання», то відсутні підстави вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.
Щодо відібрання дитини
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною другою статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України № 69-V від 03 серпня 2006 року, передбачено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19 березня 2019 року №365 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . 
Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
Разом з тим, відсутні відомості про оскарження вищевказаного рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини, а тому воно є чинним та обов`язковим до виконання.
Згідно з частиною першою статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.
Положеннями вищевказаної статті встановлені правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини, якими є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно, при застосуванні вимог статті 162 СК України доказуванню підлягає факт визначення місця проживання дитини та протиправність дій одного з батьків.
Разом з тим, слід зазначити, що позивач за спільною домовленістю з відповідачем віддала останньому малолітню дитину для тимчасового проживання разом з батьком, про що свідчить факт звернення ОСОБА_2 у 2019 році до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та до правоохоронних органів щодо сприяння у вирішенні спору між батьками щодо повернення малолітньої дитини від батька матері. 
Зважаючи на тимчасову зміну місця проживання малолітньої дитини, позивач навряд могла розраховувати, що така зміна місця проживання буде тривати понад 2 роки.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 самочинно, тобто без згоди ОСОБА_2 , з якою рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області визначено місця проживання їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - змінив та самостійно визначив місце проживання дитини разом з ним, як батьком.
Отже, суд першої інстанції на підставі встановлених фактів та застосування норм чинного законодавства дійшов до правильного висновку щодо задоволення вимог позивача про відібрання дитини та повернення її матері.
Щодо стягнення моральної шкоди
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 18 СК України одним із способів захисту сімейних прав та інтересів, які застосовує суд, є відшкодування моральної шкоди, якщо це передбачено Сімейним кодексам або договором.
Відповідно до частини другої статті 162 СК України особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. 
Суд дійшов висновку, що відповідач самочинно змінив місце проживання малолітньої дитини, про що навів обґрунтування раніше у мотивувальній частині рішення.
В результаті здійснення відповідачем самочинної зміни місця проживання малолітньої дитини, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів по відношенню до неї та її доньки (розлучення з дитиною всупереч з її бажанням бути з донькою), у переживаннях за стан своєї малолітньої доньки, оскільки мати з жовтня 2019 року не знає про щоденний спосіб життя доньки, стан її здоров`я та розвитку. 
З врахуванням душевних страждань позивача, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.
Щодо інших доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що він не брав участі у судовому засіданні при винесенні рішення та не подавав відзив на позовну заяву, однак останнє спростовується матеріалами цивільної справи, з яких вбачається, що представник відповідача неодноразово подавав відзив до суду першої інстанції на позовну заяву з порушенням вимог чинного процесуального законодавства, про що свідчить ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2020 року.
Відповідач, посилаючись на пункт 2 частини першої статті 162 СК України, вказує, що суд першої інстанції не врахував обставини, які змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.
Так, ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_2 щодо нанесення тілесних ушкоджень сестрі відповідача та дочці. Однак, суд апеляційної інстанції не бере до уваги дані докази, адже відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Що ж стосується висновків експерта щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , то дані висновки встановлюють ступінь тяжкості тілесних ушкоджень і ніяким чином не встановлюють особу, яка їх вчинила.
Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на висновки психолога щодо емоційного стану дитину. З аналізу психологічного заключення практикуючого психолога ОСОБА_5 від 24 січня 2020 року вбачається, що в малолітньої дитини було виявлено підвищений стан особистісної тривожності та набуття лабільності нервової системи, що свідчить про високу вірогідність нервового зриву. Однак причини такого психо-емоційного стану не зазначені.
Що ж стосується протоколу індивідуальних консультацій практичного психолога від 21 серпня 2020 року ОСОБА_6 , то колегія суддів критично ставиться до нього, адже цей висновок складено після тривалого проживання дитини разом з батьком. До того ж, вказуючи в ньому про наявність як фізичного, так і психологічного насильства збоку матері під час їх спільного проживання психолог рекомендувала вивести малолітню дитину із зони конфлікту дорослих, що свідчить про конфліктність батьків між собою у присутності дитини.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що представники сторін під час судового засідання, враховуючи вік малолітньої дитини, заявили про недоцільність допиту ОСОБА_3 у судовому засіданні.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, адже не спростовують факту самовільної зміни відповідачем місця проживання малолітньої дитини.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, про відібрання малолітньої дитини задовольнити.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково апеляційну скаргу відповідача фактично задовольнив в повному розмірі вимоги позивача, то підстави для розподілу судових витрат при розгляді даної апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, про відібрання малолітньої дитини - задовольнити.

Відібрати дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 і передати її матері ОСОБА_2 .
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2021 року.
Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 
Судді                                                                                Т.В. Одринська
О.О. Панченко