П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 серпня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-11566                                           Головуючий у 1-й інстанції: Ларіонова Н. М. 
Унікальний № 758/7209/17                                                               Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Іванової І. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
у с т а н о в и в:
 
У травні 2017 року АТ «Державний ощадний банк України» пред`явило в суд позов до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 04 вересня 2008 року № 2710 (станом на 25 квітня 2017 року) в розмірі 1 191 794 грн 42 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 462 280 грн; заборгованість по процентах - 197 191 грн 88 коп.; заборгованість по пені - 40 142 грн 31 коп.; інфляційні втрати - 447 720 грн 06 коп.; три відсотки річних - 44 460 грн 17 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 17 876 грн 92 коп. (а. с. 1-5).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. Між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії від 04 вересня 2008 року № 2710. 
В забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором між сторонами та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 04 вересня 2008 року № 6343, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською Є.В. та зареєстровано в реєстрі за № 4805. Предметом іпотеки за договором іпотеки є двокімнатна квартира, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банк в 2009 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
04 жовтня 2012 року Подільським районним судом м. Києва винесено заочне рішення по справі № 2-201/11, позовні вимоги банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі. Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року набрало законної сили 26 березня 2013 року після перегляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Втім станом на час звернення до суду, рішення Подільського районного суду м. Києва у справі № 2- 201/11 не виконане, іпотечне майно не реалізоване, заборгованість за кредитним договором, в тому числі і у визначеному судом розмірі не погашено, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року позов АТ «Державний ощадний банк України»  до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором  задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 04 вересня 2008 року, № 2710, що виникла станом на 25 квітня 2017 року, у розмірі 1 191 794 грн 42 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 462 280 грн; заборгованість по процентах - 197 191 грн 88 коп.; заборгованість по пені - 40 142 грн 31 коп.; інфляційні втрати - 447 720 грн 06 коп.; три відсотки річних - 44 460 грн 17 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» суму сплаченого судового збору в розмірі 17 876 грн 92 коп.
 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а. с. 199-207).
 
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
В суд апеляційної інстанції представник АТ «Державний ощадний банк України» не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином (а. с. 240-242).
Судове повідомлення про розгляд справи призначений на 17 серпня 2021 року, направлене на адресу ОСОБА_2 повернулось до апеляційного суду як не вручене з відміткою  «адресат відсутній», що у відповідності п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням (а.с. 243, 244). 
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Домітращук І. М., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
04 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2710.
В забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за Кредитним договором між сторонами та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 04 вересня 2008 року № 6343, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською Є. В. та зареєстровано в реєстрі за № 4805. Предметом іпотеки за договором іпотеки є двокімнатна квартира, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, позивач в 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет іпотеки.
04 жовтня 2012 року Подільським районним судом м. Києва винесено заочне рішення по справі № 2-201/11, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2   про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено; в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 2710 від 04 вересня 2008 в сумі 698 056 грн 37 коп. (438 200 грн загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу), 24 080 грн прострочені чергові платежі за кредитом, 195 634 грн 06 коп. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 40 142 грн 31 коп. - пеня), звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру  АДРЕСА_1 , загальною площею 55,90 кв.м, житлова площа - 29 кв.м., що належить відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на праві власності на підставі договору дарування від 05 лютого 1996 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2013 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено.
Як вбачається з доводів позову, 07 травня 2013 року до ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 37812620 (боржник - ОСОБА_1 ) та виконавче провадження № 37812556 (боржник - ОСОБА_2 ).
Згідно листа Подільського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29 березня 2017 року № 110/10, щодо причин не проведення реалізації квартири АДРЕСА_1  - станом на 29 березня 2017 року така квартира не передана на реалізацію, з огляду на відсутність згоди на реалізацію квартири Органом опіки та піклування Подільського району м. Києва (а.с.28).
Згідно розрахунку заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії № 2710 від 04 вересня 2008 року заборгованість відповідача станом на 25 квітня 2017 року (включно) становить 1 191 794 грн  42 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 462 280 грн.; заборгованість по процентах - 197 191 грн 88 коп.; заборгованість по пені - 40 142 грн 31 коп.; інфляційні втрати - 447 720 грн 06 коп.; три відсотки річних - 44 460 грн 17 коп.
Позивачем змінено організаційно-правову форму з публічного на приватне акціонерне товариство, у зв`язку із чим змінено найменування на АТ «Державний ощадний банк України», що стверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; копією Відомостей ЄДРПОУ; витягом із Статуту АТ «Державний ощадний банк України».
 
 Задовольняючи позовні вимоги АТ «Універсал Банк»  районний суд виходив з такого.
Звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок стягнення заборгованості за основним зобов`язанням. В судовому засіданні позивачем достеменно доведено, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року по справі № 2-201/11, яким позовні вимоги банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі - не виконано, що підтверджується листом ВДВС про неможливість реалізації квартири через відсутність згоди Органу опіки та піклування, з огляду на зареєстроване місце проживання в даній квартирі малолітніх та неповнолітніх осіб. Наявна прострочена заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії фактично не заперечується учасниками справи, з огляду на те, що у запереченнях сторони відповідача щодо не заперечення та не чинення перешкод з його сторони для реалізації предмета іпотеки, таким чином відповідач згодився з наявною заборгованістю перед позивачем.
Розмір заборгованості складається з заборгованості по тілу кредиту та становить 462 280 грн, а розмір пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 40 142 грн 31 коп. Приймаючи до уваги, що заявлена сума пені не перевищує суму збитків та є співмірною із розміром заподіяних збитків, а тому не підлягає зменшенню.
          Наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості відповідача відповідає чинному законодавству та умовам договору.
Районний суд не приймав до уваги заяву представника відповідача про застосування позовної давності у спорі, оскільки у позивача, який пред`явив вимогу, щодо стягнення боргу за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, строк позовної давності закінчувався 04 вересня 2013 року. Позов поданий через два місяці після отримання відповіді ДВС про неможливість реалізації предмета іпотеки.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1  апеляційний суд  виходить з наступного.
          У даних правовідносинах відповідач не заперечує наявність заборгованості за кредитним договором, однак одночасно стверджує таке.
          При пред`явленні у травні 2009 року вимоги про повне погашення суми кредиту, нарахованих і несплачених відсотків та пені у загальному розмірі 493 270 грн 83 коп до  06 червня 2009 року включно (а.с.59-60) позивач змінив строк виконання зобов`язання. 
          Тому, по-перше, після 06 червня 2009 року позивач не вправі нараховувати відсотки та пеню; по-друге, з цієї дати починається перебіг трирічного строку на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.
          Указані аргументи відповідача можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке. 
У даному випадку матеріали справи свідчать, що АТ «Державний ощадний банк України» звертаючись у травні 2017 року із позовом до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 04 вересня 2008 року № 2710 (станом на 25 квітня 2017 року) в розмірі 1 191 794 грн 42 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 462 280 грн; заборгованість по процентах - 197 191 грн 88 коп.; заборгованість по пені - 40 142 грн 31 коп.; інфляційні втрати - 447 720 грн 06 коп.; три відсотки річних - 44 460 грн 17 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 17 876 грн 92 коп. (а.с.4-5; 7-8).
Водночас 06 травня 2009 року ПАТ «Державний ощадний банк України» було направлено ОСОБА_1 лист-вимогу про повне погашення заборгованості у розмірі 493 270 грн 83 коп до 06 червня 2009 року (а.с. 59-60).
За правилами ст.ст. 257, 259 ЦК України, повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором.
Ураховуючи наведене у даних правовідносинах банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18).
 
Отже правові підстави для стягнення відсотків та пені, нарахованих після закінчення строку кредитування відсутні, оскільки  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пеню та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, У даних правовідносинах - після 06 червня 2009 року. Тому проценти за користування кредитом та пені, нараховані кредитором за період після цієї дати стягненню не підлягають.  
Що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору. 
 
У грудні 2009 року Банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 
З наявної у матеріалах справи копії заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року убачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» ПАТ звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення на предмет іпотеки у грудні 2009 року в якому вказувало, що станом на 07 лютого 2011 року заборгованість складає 698 056 грн 37 коп. (а.с. 23, 24).
 
Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За правилами ч. ч. 2-3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
 
У даних правовідносинах трирічний строк позовної давності почав перебіг із дня, наступного за днем кінцевого терміну виконання зобов`язання -  з 07 червня 2009 року.
Із поданням позову про звернення стягнення на предмет іпотеки строк перервався і почав новий перебіг з грудня 2009 року.
Як убачається із наявних у матеріалах справи письмових доказів, розгляд справи тривав до жовтня 2012 року і закінчився ухваленням рішення на користь банку.
У період принаймні з листопада 2012 року до березня 2017 року указане рішення не було виконане.
З даним позовом банк звернувся до суду у травні 2017 року, тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності.
 
Оскільки розгляд справи про звернення стягнення на предмет іпотеки тривав майже три роки, при поданні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором протягом трьох років після закінчення судового розгляду у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки у суду могли бути підстави для поновлення банку строку звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Однак даний позов поданий більш ніж через сім років після початку перебігу перерваної позовної давності та майже через п`ять років після завершення розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки.      
 
У судовому засіданні районного суду 10 серпня 2020 року представником ОСОБА_1 , адвокатом Проскудіною К. А. було заявлено про застосування позовної давності у спорі (а. с. 106-108).
Висуваючи аргументи щодо подання позову у межах трирічного строку позовної давності позивач посилається на те, що 29 березня 2017 року Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлено про причини не проведення реалізації майна відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням Закону раїни «Про іпотеку», - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності, із посиланням на те, що ця квартира не може бути передана на реалізацію в процесі виконавчих проваджень ВП 37812556 та ВП 37812620 у зв`язку з тим, що згідно довідки Форма № 3 ЖБК «Мотозаводовець-7» в даний квартирі зареєстровано троє малолітніх та неповнолітніх осіб. Станом на 29 березня 2017 згоди на реалізацію даної квартири Органом опіки та піклування Подільського району м. Києва не надано.
Однак ця подія не може бути визнана судом подією, із якою у даних правовідносинах пов`язується початок перебігу позовної давності. 
По-перше, вище судом вже зазначено щодо початку перебігу позовної давності у даному спорі. 
По-друге, суд повторно наголошує, що заборгованість існувала і не погашалась у період з листопада 2012 року до березня 2017 року, про що (про наявність порушення права) банку було достеменно відомо. 
Ураховуючи наведене, висновок районного суду про те, що даний позов поданий до суду в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, не відповідає фактичним обставинам даної справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення Глави 19 ЦК України.
 
З огляду на таке, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення решти заявленої  суми заборгованості. 
Оскільки строк позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені, нарахованих до закінчення строку виконання зобов`язання,  сплив і підстав для примусового стягнення указаних сум немає, таке зобов`язання за загальним правилом втратило статус реального зобов`язання.
  Ураховуючи, що передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховуються лише на реальне зобов`язання, правові підстави для стягнення інфляційних втрат у розмірі 447 720 грн 06 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 44 460 грн. 17 коп., нарахованих з квітня 2014 року по квітень 2017 року на зобов`язання, яке не підлягає примусовому виконанню, а тому втратило статус реального, також відсутні.
      
За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
          
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 19 серпня 2021 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  І. В. Іванова
 
Т. О. Невідома