Справа № 2-7852/11 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1075/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 серпня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Данилюк В.А., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Котищука В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року,

                                     В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 14 серпня 2012 року у справі № 2-7852/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Заяву обґрунтовує тим, що 15.03.2021 року в архівному відділі Луцького міськрайонного суду Волинської області вона ознайомилася із матеріалами цивільної справи № 2-7852/11 та отримала заочне рішення від 14.08.2012 постановлене у даній справі. Зазначає, що участі в розгляді справи вона не приймала, а судові повісти приходили по місцю її реєстрації – с. Рованці, де вона з серпня 2012 року не проживає, оскільки переїхала до батьків в с. Зміїнець, що стверджується довідкою. Адреса на яку приходили судові повідомлення, є адресою проживання її колишнього чоловіка, шлюб між ними було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2013. Заявник посилається на те, що рішення суду за переглядом якого вона звернулася, було направлено двом відповідачем, серед яких і їй за адресою: АДРЕСА_1 , поштове повідомлення містить підпис ОСОБА_2 з відміткою про вручення від 08.09.2012, заявник зазначає, що вказаний підпис їй не належить, та є ідентичним підпису іншого боржника ОСОБА_3 ..
Крім цього, заявник зазначає, що договір поруки укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Укргазбанк» був припинений, однак даних обставин суду, вона повідомити не змогла, оскільки не була присутньою у судовому засіданні. В обґрунтування, зазначила, що банком порушено строки звернення із вимогою до поручителя, оскільки на час подачі позову, такий договір було припинено. З огляду на те, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 настав з 12.02.2009 (виходячи зі змісту розрахунку заборгованості) і кредитор застосував право дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, шестимісячний строк пред`явлення вимоги (позову) до поручителя сплив 12.08.2009. Сам же позов до позичальника та поручителя було пред`явлено 15.11.2011, у зв`язку з чим, договір поруки від 11.02.2008 станом на день подання позову до суду був припиненим.
Посилаючись на викладене, просить суд поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2012 у справі № 2-7852/2011 та скасувати його, справу призначити до розгляду в загальному позовному провадженні.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 14 серпня 2012 року у справі № 2-7852/11 за позовом ПАТ АТ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою дану цивільну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Заслухавши представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2011 відкрито провадження у справі.
05.03.2012 до суду надійшла апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 (теперішній заявник) на ухвалу суду про відкриття провадження у справі, в якій ОСОБА_2 зазначила, що позивачем у позовній заяві вказана її адреса: АДРЕСА_1 , однак вона проживала в м. Нововолинськ, а тому справа повинна була бути переданою до іншого суду.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.03.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, а ухвалою від 03.04.2012 – повернуто заявнику.
Отже, заявнику ОСОБА_2 достовірно було відомо, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області знаходиться справа за позовом ПАТ «Укргазбанк» до неї та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів
14.08.2012 заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №14/08-І/023 від 11.02.2008 в сумі 302928,75 доларів США основного боргу та 394793,13 грн. пені. Стягнуто з відповідачів судовий збір в розмірі 2823 грн; по 1411,50грн. з кожного.
Вказане рішення отримано ОСОБА_2 08.09.2012, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.72 Т.І).
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 13 Перехідних положень до ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цим Законом, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до положень статті 228 ЦПК України(в редакції 2004 року, яка діяла на момент ухвалення рішення) заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
За правилами частини другої статті 72 ЦПК України в редакції 2004 року документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала не знайде підстав для поновлення або продовження строку.
Строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням відповідача у разі його пропущення з поважних причин, у порядку передбаченому статтею 73 ЦПК України в редакції 2004 року.
Аналогічні норми містяться у ЦПК України в редакції 2015 року.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.
Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.
Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.
Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «ЮніонАліментаріяСандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.
Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Оскільки главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд керувався положеннями частини другої статті 126 ЦПК України, за якими документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що заява про перегляд заочного рішення  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2012 року подана ОСОБА_2 02 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 228 ЦПК України (в редакції 2004 року).
Як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що копію заочного рішення вона не отримувала, про судове рішення  дізналась  лише 15 березня 2021 року, ознайомившись в архівному відділу Луцького міськрайонного суду з даною цивільною справою, та отримавши заочне рішення від 14 серпня 2012 року. Вказувала, що на поштових повідомленням відсутній підпис саме відповідача ОСОБА_2 ..
Твердження апелянта про те, що підпис на повідомленні про вручення рішення суду їй не належить (а.с.72 Т.І) не впливають на встановлення факту належного отримання судового відправлення, оскільки за приписами ч. 3 ст. 130 ЦПК України у випадку вручення судового відправлення будь - кому з повнолітніх членів сім`ї особа,  якій адресовано судове відправлення вважається повідомленою про вчинення процесуальної дії. З врахуванням тверджень апелянта про те, що підпис на повідомлені про вручення належить ОСОБА_3 ,  з яким станом на 08.09.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, з отриманням ним судового відправлення вона вважається такою, що також його отримала. 
Окрім цього, матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2014 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду. Вказана ухвала, залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07.04.2014.
В подальшому, з метою примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили, державним виконавцем скеровувалося до суду подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Судом першої інстанції було відмовлено у задоволені такого подання на, що виконавець подавав апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 30.06.2017 відхилена.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 подавала свої письмові заперечення на апеляційну скаргу державного виконавця, які були зареєстровані Апеляційним судом Волинської області 29.06.2017 (а.с.178, Т.І).
Вказане свідчить про те, що апелянт достовірно знала про наявність судового провадження щодо стягнення з неї кредитної заборгованості солідарно з основним боржником, а відтак зобов`язана була цікавитись його рухом. Обґрунтовано зазначено судом першої інстанції про те, що в ОСОБА_2 були відсутні будь-які об`єктивні перешкоди у зверненні до суду із заявою про отримання копії судового рішення, за умови його не отримання, у розумні строки.
Натомість ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення більше ніж за дев`ять років після його постановлення.
Тому посилання  ОСОБА_2 на те, що про існування рішення їй стало відомо лише 15 березня 2021 року є голослівними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами .
За таких обставин,  суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та правильно залишив вказану заяву без розгляду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм процесуального права, тому колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права і підстав для їх скасування з мотивів, викладених у скарзі не вбачається. Необхідно зазначити, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводами заяви про перегляд заочного рішення, не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст.  368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: