ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 липня 2021 року           справа №200/1158/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.,
за участю: представника позивача –  Усенко В.Ж.,
представника відповідача – Мельниченко О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол»  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року  у справі  № 200/1158/21-а (головуючий І інстанції Чучко В.М., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом   Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол»  до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченко Олега Володимировича  про   визнання нечинною та такою, що не підлягає виконанню, постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченко Олега Володимировича (далі - відповідач) про визнання нечинною та такою, що не підлягає виконанню, починаючи з 20 травня 2020 року, постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченка Олега Володимировича від 13.06.2019 року про стягнення основної винагороди виконавця в сумі 146 775,04 грн., прийняту ним в межах виконавчого провадження № 59355326.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року у задоволенні позову відмовлено (т. 5 а.с. 138-140). 
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову через порушення норм матеріального, процесуального права.  В обґрунтування доводів зазначив, що 13.06.2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 59355326, 19.05.2020 року – завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу За час, коли виконавче провадження було відкритим відповідач не стягнув суму основного боргу та суму основної винагороди. В порушення ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» після завершення виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня відповідачем не винесено окрему постанову про стягнення основної винагороди. Оскільки відповідачем не забезпечено ні повне, ні часткове виконання наказу суду у справі № 905/2150/18, з моменту завершення виконавчого провадження постанова відповідача від 13.09.2019 року повинна вважатися такою, що не підлягає виконанню (а.с. 147-153).
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.
Позивачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій вважає доводи відповідача необгрунтованими.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував відповідач.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Постановою відповідача від 13.06.2019 року відкрито виконавче провадження № 59355326 щодо примусового виконання наказу № 905/2150/18, виданого 19.04.2019 року Господарським судом Донецької області про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Концерн стирол» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагоноремонтна транспортна компанія «Холд» заборгованість в сумі 1446059,54 грн., судовий збір в сумі 21690,89 грн. (т. 1 а.с. 30-31).
Постановою від 13.06.2019 року у межах наведеного виконавчого провадження відповідачем стягнуто з позивача основну винагороду в сумі 146775,04 грн. (т. 1 а.с. 37-38).
Постановою відповідача від 19.05.2020 року повернуто виконавчий документ стягувач у зв`язку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа (т. 1 а.с. 50-51).
Листом від 21.05.2020 року № 390 відповідач звернувся до позивача з вимогою сплатити основну винагороду приватного виконавця в сумі 146775,04 грн. (т. 1 а.с. 64-65).
09.06.2020 року позивачем у добровільному порядку сплачено суму боргу за наказом № 905/2150/18, виданого 19.04.2019 року Господарським судом Донецької області на користь стягувача, що підтверджується платіжним дорученням № 86914 від 09.06.2020 року на суму 1906258,74 грн., з яких, як стверджує позивач, 1446059,54 грн. є сумою боргу за рішенням Господарського суду Донецької області від 19.03.2019 № 905/2150/18 (т. 1 а.с. 132 звор. бік).
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» ( далі – Закон № 1403-VIII).
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ч. 1. ст. 3 Закону № 1403-VIII).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).
Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Положеннями ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII (далі Закон № 1403) установлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання статті 31 Закону № 1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
За приписами статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч.2 ст. 42 Закону № 1404-VIII).
Згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно ч. 5 ст 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII).
Згідно ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
За змістом частин 1, 2 та 3 ст. 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Таким чином, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відбувається у порядку ст. 374 КАС України, та за наявності таких умов:
- звернення боржника або стягувача,
- виконавчий документ повинен бути виданий судом,
- якщо виконавчий документ видано помилково, відсутній обов`язок боржника у зв`язку із припиненням, добровільним виконанням та з інших причин.
Оскільки позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню постанову виконавця, а не виконавчий документ, виданий судом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки за нормами діючого законодавства відсутня можливість визнати  виконавчий документ, виданий іншим органом, таким, що не підлягає виконанню.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушеного права у адміністративних правовідносинах, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст.245 КАС України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Аналізуючи наведені норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за спірних правовідносин позивачем обрано неналежний спосіб захисту права – визнання спірної постанови приватного виконавця такою, що не підлягає виконанню.
Разом з цим, за таких обставин суд не може вийти за межі позовних вимог та у порядку ч. 2 ст. 9 КАС України змінити обраний позивачем спосіб захисту права з визнання спірної постанови нечинною та такою, що не підлягає виконанню, на скасування спірної постанови, оскільки: 
1) спірна постанова прийнята 13.06.2019 року і позивачем пропущений 10-ти денний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 287 КАС України.
При цьому, ухвалою суду від 26.03.2021 року позов був залишений без руху з підстав пропуску строку звернення, на що позивач письмовими поясненнями  від 14.04.2021 року № 40/04-21 повідомив суду, що питання оскарження дій приватного виконавця стосовно правомірності спірної постанови, так само, як і питання про її скасування, як протиправної, не є предметом спору у даній справі. Наведені обставини позивач також не спростовував під час судового засідання (т. 1 а.с. 153-154, 158-160).
За таких обставин при зміні судом обраного позивачем способу захисту права судом будуть порушені строки позовної давності, застосування яких має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»);
2) у позові та під час розгляду справи позивач наполягав саме на такому способі захисту права – визнання нечинною та такою, що не підлягає виконанню спірної постанови відповідача, і зміна предмету позову за таких обставин з боку суду буде порушенням принципу диспозитивності;
3) позивач вже звертався до суду зі скаргою на дії відповідача до господарського суду Донецької області, предметом якої в тому числі було прохання - визнання незаконними постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченко Олега Володимировича, прийнятих в межах відкритого виконавчого провадження ВП №59355326. Ухвалою вказаного суду від 11.06.2020 року у справі № 905/2150/18 скарга залишена без розгляду за заявою ПрАТ «Концерн Стирол».
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Отже,  суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 195, 250, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року  у справі  № 200/1158/21-а за позовом  Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол»  до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Олега Володимировича  про  визнання нечинною та такою, що не підлягає виконанню, постанови державного виконавця  - залишити без змін.
Повний текст постанови складений та проголошений 1 липня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                       І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                                                  Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                                         Г.М. Міронова