Єдиний унікальний номер 235/5849/20 
Номер провадження 22-ц/804/1566/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року          
м. Бахмут 

справа № 235/5849/20
провадження № 22-ц/804/1566/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Новікової Г.В., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання – Цимбал Д.А.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач  – Комунальне некомерційне підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу № 235/5849/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради про визнання дій щодо не допущення до виконання роботи протиправними, вчинення дій та стягнення коштів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені, якого діє ОСОБА_2 ,
на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року (суддя Хмельова С.М.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 15 березня 2021 року,–
В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В вересні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що його з 07 травня 2020 року, на виконання рішення суду поновлено на роботі завідувачем жіночої консультації КНП «Покровська клінічна ЛІЛ». У зв`язку  з тим, що під час незаконного звільнення з основної посади у 2017 році, його не було допущено до роботи лікарем акушер-гінекологом з надання екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру лікарні на 0,5 ставки, він фактично був незаконно звільнений і з цієї посади, наказ про його звільнення з цієї посади, виданий не був. Після поновлення на основній посаді, він звернувся до в.о. генерального директора ОСОБА_3 із заявою про поновлення його на роботі на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру лікарні на 0,5 ставки. 27 квітня 2020 року наказом в.о. генерального директора КНП № 01-05/159 його було поновлено на цій роботі на постійній основі  з червня 2020 року. Наказом в.о. генерального директора КНП від 18 травня 2020 року № 01-05/178 було внесено зміни до наказу № 01-05/-159, але при цьому суть не змінилася і він був включений у графік чергувань та допущений до роботи в стаціонарі Перинатального центру КНП. З 01 серпня 2020 року його не допускають до роботи на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру лікарні, що виражається в не включенні його до графіку чергувань.

28 липня 2020 року він звернувся до в.о. генерального директора КНП Бородіна Ю.В. з заявами з проханням надати відповідь про причини не включення його до  графіку чергувань по Перинатальному центру лікарні на серпень 2020 року, але відповіді не отримав. 17 серпня 2020 року він повторно звернувся до керівника закладу з аналогічною заявою. На сьогоднішній день від керівництва лікарні не відбулося жодної реакції на його заяви і він змушений звернутися до суду. Не допущення його до роботи він вважає безпідставним та таким, що порушує його право на працю та грубо порушує його права як працівника, при цьому наказу про звільнення з роботи за сумісництвом немає. В наслідок цього він втрачає заробіток та свою кваліфікацію як лікар акушер-гінеколог. Це є фактом прояву дискримінації до нього, як працівника який добився поновлення на роботі в судовому порядку саме зі сторони керівника Перинатального центру лікарні (скасований судом наказ про звільнення від 03 липня 2017 року був виданий саме цією посадовою особою, який тоді виконував обов`язки керівника закладу). При цьому зі сторони нинішнього керівництва лікарні потураються незаконні дії безпосереднього начальника позивача.

Відповідно до грошового розрахунку середній заробіток за одну годину виконання обов`язків на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги складає: 3 286,20 грн. (виходячи з відомостей довідки про доходи за останні два місяці). Відповідно до часового навантаження, на 0,5 ставки на зазначеній посаді він повинен працювати в місяць не менше ніж 74 години. Таким чином втрати заробітку за один місяць в наслідок не законного не допущення позивача до роботи на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги, складають - 44,41 гривні на годину роботи. Його не законно не допущено до роботи на 0,5 ставки за сумісництвом на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги з 01 серпня 2020 року і по цей час його і далі не включають до графіку чергувань і він втрачає кошти.

У відповідності до рішення суду від 14 травня 2018 року його поновлено на роботі та покладено на відповідача обов`язок виплати йому середній заробіток, що випливає з рішення суду. В сумі розрахунку середнього заробітку було включено і 20 відсотків за оперативну активність - тобто, за об`єм проведених ним операцій за період 2017 року до моменту звільнення. Таким чином, на підставі попереднього нарахування та факту виплати середнього заробітку не тільки за строк до 14 травня 2018 року, а і до фактичного поновлення на роботі, де було включено зазначені відсотки за оперативну активність, такий же відсоток має зберігатися і після поновлення на роботі як за основним місцем роботи, так і при виплаті заробітної плати на роботі за сумісництвом, що складає ще 8,88 грн. додатково до середнього заробітку за годину роботи. Таким чином його втрати, з урахуванням 20% надбавки за оперативну активність, складають 53,29 гривні за годину роботи (в середньому на місяць = 3 943,46 грн.).

Під час підготовки до звернення до суду та для представництва інтересів в суді він змушений був звернутися до адвоката та витратити кошти на правову допомогу у відповідності до договору про надання правової допомоги в розмірі 10 000,00 гривень. Витрати на правову допомогу складаються: ознайомлення з предметом спірних відносин – 500,00 грн; підготовка документів для подання до суду (позовна заява) – 1000,00 грн; - представництво інтересів позивача під час слухання справи у суді - 8 500,00 грн.

З урахуванням уточненої позовної заяви просив суд визнати дії керівництва КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» щодо не допущення ОСОБА_1 до роботи на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги на 0.5 ставки за сумісництвом Перинатального центру КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» протиправними; зобов`язати  відповідача допустити до роботи ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги на 0,5 ставки за сумісництвом Перинатального центру КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» через включення його до графіку чергувань по Перинатальному центру II рівня у складі КНП «Покровська клінічна ЛІЛ»; стягнути з КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток втрачений ним в наслідок протиправного не допущення до роботи лікарем акушер-гінекологом з надання екстреної допомоги на 0,5 ставки за сумісництвом Перинатального центру КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» за час фактичного не допуску до роботи з розрахунку 53,29 гривні за одну годину роботи, до дати ухвалення рішення суду; стягнути з КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 522,40 (2 522,40 - судовий збір, 10 000,00 - витрати на правову допомогу адвоката).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради про визнання дій щодо не допущення до виконання роботи протиправними, вчинення дій та стягнення коштів, відмовлено. 

Судове рішення мотивоване тим, що не встановлено фактів порушення з боку керівництва КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» щодо недопущення ОСОБА_1 до роботи за сумісництвом, як наслідок дії відповідача не можуть бути визнані протиправними, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання дій керівництва КНП «Покровська ЛІЛ» протиправними. Як наслідок не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання допустити до роботи ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги на 0,5 ставки за сумісництвом та стягнення середнього заробітку витраченого внаслідок протиправного не допущення до роботи.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду представник позивача – ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким по суті спору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, висновок суду першої інстанції про поновлення ОСОБА_1 на роботі  за сумісництвом та не встановлення в судовому засідан6ні фактів порушення з боку відповідача є необґрунтованим. Судом першої інстанції в повній мірі  не виконано вимоги статей 213, 228, 229,263 ЦПК України.

Суд першої інстанції не врахував, що ухвала Красноармійського міськрайонного суду від 12 лютого 2012 року не містить вказівки на обов`язок прийняти ОСОБА_1 на постійно на роботу за сумісництвом, але вона встановлює преюдиційний факт, що зазначений лікар тривалий час, безперервно мав трудові відносини з лікарнею, саме на посаді за сумісництвом і це дає підстави для застосування частини 2 статті 39-1 КЗпП України.

Постанова Донецького апеляційного суду від 14 травня 2018 року не містить обов`язку для відповідача поновити позивача на роботі за сумісництвом, але під час звільнення з основної посади, в лікарні не видавалося жодного наказу про його звільнення з посади за сумісництвом; в сумі середнього заробітку, що було визначеного апеляційним судом, міститься сума з розрахунку середнього заробітку і по роботі за сумісництвом. Дані суми були нараховані судом як вимушений прогул та виплачені лікарнею, що фактично вказує на відсутність факту припинення трудових відносин ОСОБА_1 з відповідачем і позивач за логікою є працевлаштований, але безпідставно не допущений до роботи за сумісництвом. На підставі цього факту і було видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді за сумісництвом, а не прийнято на роботу за новим трудовим договором.

Суд першої інстанції посилаючись на те, що 12 лютого 2021 року наказом керівника лікарні було визнано та скасовано накази про поновлення позивача на роботі за сумісництвом, суд не надав оцінку іншим доказам, а саме: зазначений наказ був виданий за межами часу коли виникли підстави у позивача звернутися до суду до лютого 2021 року, такого наказу не існувало, а тому немає причин вважати, що ОСОБА_1 не був працевлаштований. Наказ керівника лікарні про визнання наказів не чинними, був виданий одночасно з наказом про звільнення ОСОБА_1 з основної роботи, але доведений до нього разом з іншими наказом не був. Про існування наказу №01.1-03/50/1 ОСОБА_1 дізнався тільки під час провадження в суді у березні 2021 року, що дає підстави вважати, що 12 лютого 2021 року такого наказу не існувало.

Суд першої інстанції не звернув уваги  на довідку про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за червень – липень  2020 року, в якій зазначено, що це кошти за роботу на посаді за сумісництвом, на ці кошти сплачено податки та графіки чергувань.

Враховуючи те, що до матеріалів справи не надано і не існує жодного наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи за сумісництвом, факт працевлаштування його на посаді лікаря акушера-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського стаціонару Перинатального центру ІІ рівня у складі КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» встановлюють такі докази, як: довідка про нарахування заробітної плати за даною посадою; графіки чергувань що надані самим відповідачем. Отже в даному випадку діє норма частини 1 статті 39-1 КЗпП України. Але в даному випадку припинення трудових відносин не сталося ні де-юре, ні де-факто, тому факт працевлаштування ОСОБА_1 на посаді за сумісництвом має місце і тому він мав би бути забезпечений роботою.

Судом безпідставно прийнято до уваги твердження представника відповідача про те, що включення до графіку чергувань в лікарні відбувається на розсуд керівника Перинатального центру з огляду з виробничої необхідності, тому, що документального тому підтвердження надано не було. Такого порядку не визначено ані в статуті, ані в колективному договорі. Не забезпечення позивача роботою на посаді за сумісництвом суперечить КЗпП України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

23 червня 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені, якого діє ОСОБА_2 , в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення суду першої інстанції без змін; питання щодо стягнення судового збору вирішити відповідно до статті 141 ЦПК України.

Доводи викладені в відзиві на апеляційну скаргу, є ідентичними висновкам викладених судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Позивач та його представник – ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі просили її задовольнити.

Представник КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372  ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Наказом № 01-05/159 від 27 квітня 2020 року внесено зміни до штатного розпису КНП «Покровська клінічна ЛІЛ», а саме відповідно до пункту 5 даного наказу прийнято на роботу за сумісництвом на постійно ОСОБА_1 на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги з 29 червня 2020 року з оплатою праці відповідно до посадового окладу (а.с.6).

Наказом № 01-05/178 від 08 травня 2020 року внесено зміни до наказу 01-05/159 від 27 квітня 2020 року, а саме поновлено на роботі за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної та невідкладної акушерської допомоги з 30 червня 2020 року з оплатою праці відповідно до посадового окладу (а.с.7).

З копії трудової книжки НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що записи щодо роботи за сумісництвом відсутні (а.с.11-13).

Згідно довідки про доходи № 0117/2061 від 27 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 на посаді лікаря акушера-гинеколога (за сумісництвом) за період червень – липень 2020 року нараховано заробітну плату в розмірі - 6572,39 грн., з яких: 1907,63 грн. – за червень 2020 року; 4664,76 грн. за липень  2020 року (а.с.17).  

ОСОБА_1 наказом № 01-05/168 від 06 травня 2020 року скасовано наказ головного лікаря Покровської ЦРЛ № 01-05/195 від 03 липня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючого жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ; поновлено на посаді завідуючого жіночої консультації КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» з 04 липня 2017 року,на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2018 року (а.с.33).

Наказом № 01-05/102 від 21 лютого 2020 року визначено порядок чергування по Перинатальному центру ІІ рівня у складі КНП «Покровська клінічна ЛІЛ», підставою стало виявлення недоліків організації чергувань та порядку змінності лікарів стаціонару. Даним наказом передбачено, що графік чергувань на наступний місяць повинен бути поданий на затвердження в.о. генерального директора КПН не пізніше 26 числа у лютому, та до 28 числа в інші місяці року. В.о. генерального директора КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» у наказі визначено, що саме керівник-завідувач Перинатального центру ІІ рівня готує графік та визначає список лікарів, що можуть бути задіяні у чергуваннях в стаціонарі. (а.с.34).

Відповідно до графіку змінності на липень 2020 року ОСОБА_1 визначено 112 годин – чергування як акушер-гінеколог з надання екстреної допомоги Перинатального центру (а.с.35).

Згідно наказу про відпустки № 47 від 07 травня 2020 року, ОСОБА_1 , завідувачу жіночої консультації Перинатального центру 2 рівня надано відпустку на 24 календарних днів основної щорічної відпустки та 7 календарних днів додаткової за особливий характер праці з 07 травня 2020 року по 08 червня 2020 року за період робочого року з 14 квітня 2019 року по 13 квітня 2020 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в межах фонду заробітної плати. (а.с.36).

Згідно наказу про відпустки № 92 від 12 серпня 2020 року, ОСОБА_1 завідувачу жіночої консультації Перинатального центру 2 рівня надано відпустку на 24 календарних днів основної щорічної відпустки та 7 календарних днів додаткової за особливий характер праці з 02 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 року за період робочого року з 15 травня 2018 року по 14 травня 2019 року (а.с.37).

Відповідно до наказу № 172к від 09 червня 2017 року, ОСОБА_1 , завідувача жіночої консультації Перинатального центру 2 рівня, прийнято за сумісництвом до 0,5 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перенатального центру 2-рівня, з 01 червня 2017 року на 2017 рік, за рахунок вакансії (а.с.99).

З наказу про поновлення на роботі № 01-05/211 від 12 червня 2020 року, вбачається, що поновлено завідувача жіночою консультацією КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського стаціонару Перинатального центру ІІ рівня у складі КНП за сумісництвом в розмірі 0,5 ставки з 20 червня 2020 року. Керівнику Перинатального центру Циганку І.І. зобов`язано включити лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги ОСОБА_1 на 0,5 ставки в графік чергувань з 15 червня 2020 року (а.с.102).

Відповідно до службової записки керівника Перинатального центру від 12 лютого 2021 року, в 2020 році ОСОБА_1 в Перинатальному центрі як лікар акушер-гінеколог за сумісництвом не працював (а.с.103).

Наказом про визнання наказів генерального директора нечинними та такими що не набули законної сили № 01.1-03/50/1 від 12 лютого 2021 року, в зв`язку із незавершеністю процедури оформлення завідуючого жіночою консультацією Перинатального ценрту ІІ рівня у складі КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» ОСОБА_1 сумісником по виконанню на 0,5 ставки обов`язків лікаря акушера-гінеколога з наданням екстреної та невідкладної акушерської Перинатального центру ІІ рівня у складі КНП «Покровська клінічна ЛІЛ», приймаючи до уваги факт невиконання ОСОБА_1 обов`язків за названою посадою фактично, визнано такими, що не набули законної сили та є нечинними положення: п. 5 наказу в.о генерального директора КНП «Покровська клінічна ЛІЛ»  № 01-05/178 від 08 травня 2020 року; наказу в.о. генерального директора КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» № 01-05/211 від 12 червня 2020 року, та скасовані зазначені накази (а.с.104).

Наказом № 43к від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача жіночої консультації Перинатального центру ІІ рівня, з 12 лютого 2021 року за статтею 38 КЗпП України, за власним бажанням, з виплатою грошової компенсації за 26 календарні дні щорічної відпустки. (а.с.105).

Відповідно до ухвали Красноармійського міськрайонного суду від 11 вересня 2012 року затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та Красноармійською центральною районною лікарнею. Для врегулювання спору Красноармійська ЦРЛ визнала факт роботи лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги Красноармійською ЦРЛ за сумісництвом з травня 2004 року та зобов`язалась у виконання вимог КЗпП України прийняти ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом на посаду лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги з належним оформленням відповідної документації за наявності звернення останнього.(а.с.106).

Згідно з наказом № 339к від 01 жовтня 2012 року ОСОБА_1 , лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації, прийнято за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського відділення з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012 року. (а.с.98).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2018 року визнано незаконним наказ в.о. головного лікаря Покровської центральної районної лікарні № 01-05/195 від 03 липня 2017 року "Про звільнення з посади" про звільнення з посади з 03 липня 2017 року завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні Проскурова Сергія Володимировича. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні з 04 липня 2017 року. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати.(а.с.73-93).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Апеляційна скарга ОСОБА_1 від імені, якого діє ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позивних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено фактів порушення з боку керівництва КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» щодо недопущення ОСОБА_1 до роботи за сумісництвом, як наслідок дії відповідача не можуть бути визнані протиправними, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання дій керівництва КНП «Покровська ЛІЛ» протиправними. Як наслідок не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання допустити до роботи ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги на 0,5 ставки за сумісництвом та стягнення середнього заробітку витраченого внаслідок протиправного не допущення до роботи. 

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства. 

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття. 

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. 

Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярно оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом. При роботі за сумісництвом з працівником укладається трудовий договір.

Тобто працівник не може одночасно  виконувати роботу за основним місцем роботи і за сумісництвом.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мін`юсту і Мінфіну України від 28 червня 1993 року №43, зареєстрованим у Мін`юсті України 30 червня 1993 року за № 76, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або в громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. 

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. 

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). 

Відповідно до статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Аналізуючи зміст наведених норм трудового законодавства слід дійти висновку, що строковий трудовий договір (контракт) вважається таким, що укладений на невизначений строк, за наявності наступних умов: після закінчення строку трудового договору трудові відносини мають тривати; жодна зі сторін не повинна вимагати їх припинення; в випадку одноразового чи неодноразового переукладення з працівником строкового договору мають бути відсутні перешкоди, передбачені частиною другою статті 23 КЗпП України, зокрема коли укладення строкового трудового договору не є прямою нормою чинного Закону.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 

Відповідно до ухвали Красноармійського міськрайонного суду від 11 вересня 2012 року затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та Красноармійською центральною районною лікарнею. Для врегулювання спору Красноармійська ЦРЛ визнала факт роботи лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги Красноармійською ЦРЛ за сумісництвом з травня 2004 року та зобов`язалась у виконання вимог КЗпП України прийняти ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом на посаду лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги з належним оформленням відповідної документації за наявності звернення останнього.(а.с.106). 

З копії трудової книжки НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що записи щодо роботи за сумісництвом відсутні (а.с.11-13).

Згідно з наказом № 339к від 01 жовтня 2012 року ОСОБА_1 , лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації, прийнято за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського відділення з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012 року. (а.с.98).  

Відповідно до наказу № 172к від 09 червня 2017 року, ОСОБА_1 , завідувача жіночої консультації Перинатального центру 2 рівня, прийнято за сумісництвом до 0,5 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перенатального центру 2-рівня, з 01 червня 2017 року на 2017 рік, за рахунок вакансії (а.с.99). 

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2018 року визнано незаконним наказ в.о. головного лікаря Покровської центральної районної лікарні № 01-05/195 від 03 липня 2017 року «Про звільнення з посади» про звільнення з посади з 03 липня 2017 року завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні Проскурова Сергія Володимировича. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні з 04 липня 2017 року. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати.(а.с.73-93). 

ОСОБА_1 наказом № 01-05/168 від 06 травня 2020 року скасовано наказ головного лікаря Покровської ЦРЛ № 01-05/195 від 03 липня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючого жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ; поновлено на посаді завідуючого жіночої консультації КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» з 04 липня 2017 року,на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2018 року (а.с.33). 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розгляді цивільної справи №235/3148/17 позивачем не заявлялись вимоги щодо поновлення на посаді за сумісництвом, та в свою чергу судами не розглядались. 

Окремо з позовом про поновлення на посаді за сумісництвом позивач не звертався, отже позивач не оскаржував своє звільнення з посади за місництвом. 

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог.  

Доводи апеляційної скарги, що є підстави для застосування частини 2 статті 39-1 КЗпП України, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що трудові договори на посаді за сумісництвом були переукладені декілька разів. 

Доказів, які підтверджують порушення з боку відповідача щодо недопущення до роботи за сумісництвом позивачем не надано. 

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою  підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.) 

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -   

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені, якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                             О.О.Тимченко

Судді:                          Г.В. Новікова

                Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено  14 липня 2021 року 

Головуючий         О.О.Тимченко