ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
26 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 5017/26/2012	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І. 
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І. 

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:
від Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ – не з`явився;
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние”, м. Одеса – Кокарєв А.П. за ордером від 23.07.2021 року серія ВЕ № 1044376.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние”, м. Одеса
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року про внесення виправлень до виконавчого документа, м. Одеса, суддя Демешин О.А., повний текст ухвали складено та підписано 18.06.2021 року
у справі № 5017/26/2012
за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние”, м. Одеса
про стягнення 52391,72 дол. США та 139812,58 грн.,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви та ухвали суду першої інстанції.

У травні 2021 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою від 31.05.2021 року вх. № 2-700/21, в якій просило суд внести виправлення до наказу Господарського суду Одеської області № 5017/26/2012 від 28.02.2012 року, а саме, зазначити відомості щодо сторін – «Стягувача» та «Боржника», про що винести відповідну ухвалу.
Заява мотивована тим, що наказ, в який заявник просить внести виправлення, було повернуто приватним виконавцем без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (не зазначено «Стягувача» та «Боржника»).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року у справі №5017/26/2012 (суддя Демешин О.А.) заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк”, м. Київ (вх. № 2-700/21) про внесення виправлення до наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі № 5017/26/2012 задоволено; в наказі Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі №5017/26/2012 вказано: "Стягувачем за наказом є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, для листування: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 7, код - 23697280). Боржником за наказом є Товариство з обмеженою відповідальністю «Слияние» (код – 31358464, 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 2).".
Ухвала суду мотивована тим, що Законом України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній станом на дату видачу наказу – 28.02.2012 року, була передбачена вимога до виконавчого документа щодо зазначення стягувача та боржника (ст. 18), а тому, дослідивши наказ, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вищевказаної заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Слияние”, м. Одеса з ухвалою суду не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року у справі № 5017/26/2012 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ у задоволенні заяви про внесення виправлення до наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі № 5017/26/2012.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що ст. 170 Господарського процесуального кодексу України визначено загальні вимоги до форми та змісту будь-якої письмової заяви, клопотання, заперечення. Також, процесуальним законом прямо передбачені наслідки, які настають у разі недотримання заявником вимог процесуального закону, зокрема, щодо змісту письмової заяви. Ці наслідки закріплено у ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України - суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Тому, як вказує скаржник, з огляду на п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України заявник мав обов`язково зазначити у заяві зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника, а також самостійно визначити підстави заяви (клопотання, заперечення). Натомість, з поданої Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ заяви вбачається, що жодні процесуальні підстави (норми Господарського процесуального кодексу України) стягувачем до тексту заяви не внесено, що є порушенням п. 5 ч. 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України. Проте, факт невідповідності поданої заяви п. 5 ч. 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України безпідставно залишений Господарським судом Одеської області поза увагою, що всупереч приписам ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України призвело до її безпідставного розгляду та прийняття судом ухвали про її задоволення замість постановлення судом законної ухвали про повернення заяви без розгляду.
Скаржник зауважив, що незаконність постановленої судом ухвали полягає у тому, що внесення виправлення до судового наказу може бути внесено судом виключно з метою виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі, що прямо вбачається зі змісту ст. 160, 328 Господарського процесуального кодексу України. Проте, в порушення ст. 160, 170, 328 Господарського процесуального кодексу України, судом не враховано, що в обґрунтування поданої заяви представником заявника взагалі не зазначено, що Господарським судом Одеської області допущено помилку в судовому наказі, при його оформленні або видачі, стягувач не заявляв прохання про виправлення помилки в судовому наказі.
Також із заяви вбачається, що підставою для її подання стали саме дії та рішення приватного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу, а не наявність помилки у судовому наказі. Проте, як зауважує скаржник, повернення судового наказу приватним виконавцем не свідчить про допущену судом помилку при його оформленні або видачі, у тому числі оскільки зі змісту цього наказу вбачається відсутність будь-яких помилок, допущених судом.
З урахуванням викладеного скаржник вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Слияние», м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року про внесення виправлень до виконавчого документа у справі №5017/26/2012, справу призначено до судового розгляду.
Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, просив суд апеляційної інстанції суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року у справі № 5017/26/2012 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ у задоволенні заяви про внесення виправлення до наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі № 5017/26/2012.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали суду про призначення справи до розгляду на електронну адресу такої особи, про причини неявки в суд не повідомив, будь-яких клопотань суду апеляційної інстанції не надав.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, строк розгляду ухвали є скороченим і добігає кінця, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, що прийняла участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Слияние», м. Одеса потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року про внесення виправлень до виконавчого документа у справі № 5017/26/2012 потребує скасування з відмовою у задоволенні заяви позивача, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

В грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние”, м. Одеса, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние”, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ заборгованість за кредитним договором № 531/П від 30.10.2007 року у загальній сумі 52391,72 дол. США та 139812,58 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.02.2012 року у справі №5017/26/2012 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние” (код – 31358464, 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 2) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку “Укргазбанк” (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, для листування: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 7, код - 23697280): 44 732 доларів 01 цент США - простроченої заборгованості за кредитом; 7659 доларів 71 цент США простроченої заборгованості за процентами; 9284 грн. 21 коп. пені за прострочення сплати кредиту; 130528 грн. 37 коп. пені за прострочення сплати процентів та 11150 грн. 32 коп. витрат по сплаті судового збору.
28.02.2012 року Господарським судом Одеської області на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2012 року у справі № 5017/26/2012 було видано відповідний наказ наступного змісту:
«про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2012 року у справі № 5017/26/2012, яке набрало законної сили 28.02.2012 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние” (код – 31358464, 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 2) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку “Укргазбанк” (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, для листування: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 7, код - 23697280): 44 732 доларів 01 цент США - простроченої заборгованості за кредитом; 7659 доларів 71 цент США простроченої заборгованості за процентами; 9284 грн. 21 коп. пені за прострочення сплати кредиту; 130528 грн. 37 коп. пені за прострочення сплати процентів та 11 150 грн. 32 коп. витрат по сплаті судового збору.
Наказ дійсний до пред`явлення до виконання відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».».
У травні 2021 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою від 31.05.2021 року вх. № 2-700/21, в якій просило суд внести виправлення до наказу Господарського суду Одеської області № 5017/26/2012 від 28.02.2012 року, а саме зазначити відомості щодо сторін – «Стягувача» та «Боржника», про що винести відповідну ухвалу.
Заява мотивована тим, що наказ, в який заявник просить внести виправлення, було повернуто приватним виконавцем без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (не зазначено «Стягувача» та «Боржника»).
17.06.2021 року до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю “Слияние”, м. Одеса надійшли заперечення на заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк”, м. Київ (вх. № 2-700/21) про внесення виправлення до наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі № 5017/26/2012, в яких відповідач заперечував проти задоволення заяви з мотивів, аналогічних мотивам апеляційної скарги. 
Оскаржуваною ухвалою заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк”, м. Київ (вх. № 2-700/21) про внесення виправлення до наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі № 5017/26/2012 задоволено; в наказі Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі №5017/26/2012 вказано: "Стягувачем за наказом є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, для листування: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 7, код - 23697280). Боржником за наказом є Товариство з обмеженою відповідальністю «Слияние» (код – 31358464, 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 2).".

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч. 1 ст. 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").
Статтею 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. 
При цьому необхідно наголосити, що описка (помилка) у розумінні зазначеної статті Господарського процесуального кодексу України - це випадкова помилка у наказі, допущена при його викладенні. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішення (наказі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення (наказу), він лише усуває неточності щодо зазначених даних, або виправляє помилки, які мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення(наказу). 
Відповідно до ч. 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», що був чинний на момент винесення відповідного наказу, передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5)дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Дослідивши наказ Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі № 5017/26/2012, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вказаний наказ містить всі необхідні відомості, наявність яких була передбачена чинною на той час нормою законодавства. Також з вказаного наказу вбачається, що такий наказ не містить будь-яких помилок (описок) у його оформленні та змісті.
Тобто, наказ Господарського суду Одеської області від 28.02.2012 року по справі №5017/26/2012 будь-яких помилок, які б можливо було виправити, не містить, при цьому, внесення доповнень до наказу, які просив внести заявник, не є виправленням помилок в розумінні закону, внесення доповнень до наказу чинним процесуальним кодексом не передбачено.
Також необхідно наголосити, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», як і відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в попередній редакції, наказ має містити резолютивну частину рішення, при цьому суд першої інстанції, доповнивши наказ суду відомостями, про які просив заявник, фактично змінив резолютивну частину рішення суду першої інстанції, на виконання якого такий наказ було видано, тоді як доказів внесення будь-яких змін в резолютивну частину такого рішення матеріали справи не містять, з огляду на що судова колегія зауважує, що внесення подібних «виправлень» в наказ суду не відповідає приписам законодавства.
Крім того, обґрунтування заяви про виправлення описки в наказі фактично заявником мотивовано лише тим, що приватним виконавцем такий наказ було повернуто стягувачу, проте як вірно зауважує скаржник, повернення судового наказу приватним виконавцем не свідчить про допущену судом помилку при його оформленні або видачі, у тому числі, оскільки зі змісту цього наказу вбачається відсутність будь-яких помилок, допущених судом. Крім того, доказів оскарження такого повернення наказу виконавцем без виконання в судовому порядку заявником суду ані першої інстанції, ані апеляційної інстанції надано не було.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви виправлення    описки в судовому наказі,    і не дотримався положень ст. 328 Господарського процесуального кодексу України при постановленні оскаржуваної ухвали.
Що стосується посилань скаржника на те, що заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ за своїм змістом не відповідала вимогам, що висуваються до таких заяв Господарським процесуальним кодексом, зокрема не містила процесуальних підстав внесення виправлень у наказ, судовою колегією відхиляються як необґрунтовані, оскільки чинним процесуальним кодексом чітко не визначено перелік питань, які мають бути викладені у відповідній заяві, а тому зміст такої заяви може мати довільний характер, з дотриманням вимог щодо належного її оформлення, і чи обґрунтоване нормами закону її мотивування вирішує тільки суд у судовому рішенні.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Слияние», м. Одеса знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року про внесення виправлень до виконавчого документа у справі №5017/26/2012 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ від 31.05.2021 року за вх. № 2-700/21 про внесення виправлень до наказу Господарського суду Одеської області №5017/26/2012 від 28.02.2012 року.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слияние», м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року про внесення виправлень до виконавчого документа у справі № 5017/26/2012 – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.06.2021 року про внесення виправлень до виконавчого документа у справі № 5017/26/2012 – скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м. Київ від 31.05.2021 року за вх. № 2-700/21 про внесення виправлень до наказу Господарського суду Одеської області № 5017/26/2012 від 28.02.2012 року.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 26.07.2021 року. 
Повний текст постанови складено 27 липня 2021 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош