СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р.                                                                        Справа № 922/1408/21  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя  Мартюхіна Н.О.,  
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,  (вх.№2110 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21 (суддя Ємельянова О.О., ухвалене в м.Харків, час ухвалення – не зазначено, дата складення повного тексту – 25.06.2021р.) 
за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, 
до відповідача: Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", м.Харків,
про стягнення 115754,41грн.
ВСТАНОВИЛА:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до  Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" про стягнення боргу в загальній сумі 115574,41грн., з яких: пеня в сумі 82981,00грн., 3 % річних у розмірі 16270,79грн., інфляційні в сумі 16502,62грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 4810/18-ТЕ(Т)-32 від 19.04.2018р. в частині повного та своєчасного розрахунку.
У відзиві на позовну заяву поданому до господарського суду Харківської області 17.05.2021р. відповідач заперечував проти позову, посилаючись на відсутність його вини у допущенні прострочення при оплаті отриманого природного газу, зазначав про те, що фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, а причиною відсутності відповідних коштів було недофінансування з державного бюджету. 
Через недостатність обігових коштів заборгованість за договором постачання природного газу (прострочення платежу) періодично виникала в період з травня по жовтень 2018р., проте була повністю погашена одразу після надходження коштів. 
У зв`язку із вказаними обставинами, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, в тому числі і щодо стягнення пені (або зменшити її розмір до 95%).
Рішенням господарського суду Харківської  області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21 відмовлено в позові частково; стягнуто з Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму в розмірі 74263,91грн., з яких: пеня у розмірі 41490,50грн., 3 % річних у розмірі 16270,79грн., інфляційні у розмірі 16502,62грн. та 2270,00грн. витрат зі сплати судового збору; відмовлено в позові в частині стягнення пені в розмірі  41490,50грн.
Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних є обґрунтованими та законними. Разом з тим, господарським судом першої інстанції, з метою забезпечення балансу інтересів сторін було застосовано приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50%, що і стало підставою для часткового задоволення позовних вимог.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21 в частині відмови у стягненні пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, зокрема, приписи статей 233 Господарського кодексу України, статей 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, що призвело до передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач не поніс збитків, оскільки стягнення інфляційних втрат охоплюється поняттям збитків в розумінні частини 2 статті 224 Господарського кодексу України та зазначає, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати не лише фінансовий стан відповідача, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. 
На думку апелянта, суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин положення статті 233 Цивільного кодексу України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою, крім того, при вирішенні питання щодо зменшення пені суд мав об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. 
Також апелянт звертає увагу на те,  що в рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін, однак на думку апелянта, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Харківської  області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21; встановлено відповідачу строк до 18.08.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з  доказами  його надсилання; вирішено розпочати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Харківської  області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21 з 23.07.2021р. без повідомлення учасників справи.

Судова колегія зазначає, що вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.07.2018р. року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - постачальник) та Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (надалі - споживач) було укладено договір № 4810/18-ТЕ(Т)-32 постачання природного газу (надалі – договір т.1 а.с. 14-23), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у квітня-травні 2018року природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).
В пункті 2.1. договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 14.08.2018р. т.1 а.с. 24) сторони узгодили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2018р. по 31.05.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 231,893 тис.куб.м.

Відповідно до умов укладеного договору, сторони також узгодили наступне:
-          природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2. договору);
-          приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі (пункт 3.7. договору); 
- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 6.1. договору);
-          договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.04.2018р. по 31.05.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання (пункт 12.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що постачальником на виконання умов договору було передано у власність споживача природний газ на загальну суму 1375218,24грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2018р. в обсязі 141,746тис.куб.м. на суму 840610,48грн., від 31.05.2018р. в обсязі 90,147тис.куб.м. на суму 534607,76грн. (т.1 а.с. 25-26).
Проте, всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням споживач оплату природного газу здійснював несвоєчасно, що підтверджується доданою до позовної заяви копією банківської виписки по рахунку постачальника відкритому в АТ "Ощадбанк" від 29.10.2018р. (т.1 а.с.33-35). 
Оскільки споживачем було порушено строки оплати за поставлений природний газ, з метою досудового врегулювання спору 24.12.2020р. постачальником було направлено на адресу споживача претензію про сплату заборгованості (т.1 аа.с.27-28), в якій вимагав протягом семи днів з моменту отримання вказаної претензії сплатити заборгованість по штрафним санкціям за договором про постачання природного газу від 19.04.2018р. № 4810/18-ТЕ(Т)-32, яка виникла  у зв`язку із прострочення сплати основного боргу та складається з  пені у розмірі 82981,00грн., 3% річних в сумі 16270,62грн. та інфляційних у розмірі 16502,62грн.
Факт направлення вказаної претензії підтверджується доданою до позовної заяви копією списку згрупованих поштових відправлень від 24.12.2020р. №37 та фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" (т.1 а.с.29-30).
Проте, відповіді на вказану претензію надано не було, як і не було в добровільному порядку сплачено суму нарахованих штрафних санкцій, що і стало підставою для звернення 16.04.2021р. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до господарського суду Харківської області з позовом до  Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" про стягнення боргу у загальній сумі 115574,41грн., з яких: пеня в сумі 82981,00грн., 3 % річних у розмірі 16270,79грн., інфляційні в сумі 16502,62грн. (т.1 а.с.1-50).
Рішенням господарського суду Харківської області від 25.06.2021р. у даній справі відмовлено частково в задоволенні позову, з підстав викладених вище (т.1 а.с.92-99).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21 виключно у межах доводів та вимог апеляційної Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а саме: в частині зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені на 50%.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до пункту 5 статті 16 Цивільного кодексу України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати переданого газу.
У відповідності до приписів статей 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.
Як встановлено частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За частиною 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з приписами статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення, на підставі договору постачання  природного газу від 19.04.2018р. № 4810/18-ТЕ(Т)-32, штрафних санкцій у вигляді пені, передбаченої пунктом 8.2. договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтями 230 та 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Пунктом 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в розмірі 82981,00грн., вважає його обґрунтованим та законним.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції з метою забезпечення балансу інтересів сторін, було застосовано приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, задоволено клопотання відповідача та зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50%, що і стало підставою для звернення Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з відповідною апеляційною скаргою.
Статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Крім того, в силу частини 2 вказаної норми, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Як вбачається з матеріалів справи, Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" звертаючись з відповідним клопотанням про зменшення пені зазначав, що є державною, бюджетною та неприбутковою установою, закладом вищої освіти, що повністю фінансується з Державного Бюджету України.
Крім того, посилаючись на абзац 2 пункту 1.2. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012 року, зазначав, що вказаним порядком передбачено певну процедуру для отримання бюджетною установою грошових коштів для проведення відповідних платежів, зокрема, надання договору, рахунку-фактури, акту наданих послуг/виконаних робіт.
Отже, з огляду на те, що відповідач має рахунки для виконання своїх грошових зобов`язань у гривнях тільки в Державній казначейській службі України, через які здійснюється оплата за отримані товари, послуги, роботи, а оплата через вказані рахунки, як було зазначено вище, проводиться за певною процедурою, заборгованість (прострочення платежу) за договором постачання  природного газу від 19.04.2018р. № 4810/18-ТЕ(Т)-32 періодично виникала в період з травня по жовтень 2018 року через недостатність обігових коштів.
При цьому, відповідач вказує на те, що ним було повністю здійснено розрахунок за поставлений природний газ одразу після надходження коштів та не спричинено позивачу збитків.

Судова колегія зазначає, що зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19.

Судова колегія враховує, що відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що основним видом діяльності відповідач є учбовим закладом, основним напрямком діяльності якої є надання освіти, який фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, а причиною відсутності відповідних коштів було недофінансування з державного бюджету.
При цьому, заборгованість (прострочення платежу) за договором постачання  природного газу від 19.04.2018р. № 4810/18-ТЕ(Т)-32 періодично виникла в період з травня по жовтень 2018 року через недостатність обігових коштів та була повністю погашена одразу після надходження коштів, що підтверджується доданою до позовної заяви копією банківської виписки по рахунку позивача відкритому в АТ "Ощадбанк" від 29.10.2018р. (т.1 а.с.33-35). 
Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як вірно встановленого господарським судом першої інстанції, позивачем під час вирішення даного спору не надано, та, відповідно, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором, отже доводи апелянта про те, що наведені обставини (щодо зменшення пені до 50%) не вказують на те, що даний випадок є винятковим, а отже відсутні підстави для зменшення пені є необґрунтованим. 
Також, наведеним спростовуються посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, а місцевий господарський суд не з`ясував обставин заподіяння відповідачем позивачу збитків неналежним виконанням зобов`язання, адже наявність збитків доказується на загальних підставах саме позивачем.
На думку колегії суддів стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, а нарахування та стягнення з відповідача 3% річних компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.

Враховуючи статус відповідача (учбовий заклад, який фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів), добросовісність поведінки відповідача щодо сплати основної суми заборгованості, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, стягнуту суму 3% річних та розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором (основна частина заборгованості погашена), а також те, що заборгованість (прострочення платежу) за договором постачання  природного газу від 19.04.2018р. № 4810/18-ТЕ(Т)-32 періодично виникла в період з травня по жовтень 2018 року через недостатність обігових коштів, які виділялись з Державного бюджету України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 50%.
При цьому, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.10.2019р. у справі № 911/874/19 та постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 920/437/19. 
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені критерії дотримані господарським судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення пені та обґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50 %, у зв`язку із чим відхиляє доводи апелянта щодо невірного застосування місцевим господарським судом закріпленої у статті 233 Господарського кодексу України норми щодо права на зменшення розміру штрафної санкції, оскільки суд першої інстанції в повній мірі з`ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою, зокрема правильно встановив, що даний випадок може вважатись винятковим для зменшення пені.
Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської  області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської  області від 25.06.2021р. у справі №922/1408/21 залишити без змін.
Повний текст постанови складено  15 вересня 2021р. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна