П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  600/1065/21-a 
Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк Олександр Петрович 
Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 
08 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Іваненко Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
11 березня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до статей  43  і  63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, положень  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, індексації для здійснення обчислення та перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру його пенсії;
- зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог статей  43  і  63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ,  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ  та з урахуванням положень  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу та деяких інших осіб»  із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також з зазначенням індексації, для проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру його пенсії.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до статей  43  і  63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, положень  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), премії та індексації, для здійснення обчислення та перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру його пенсії.
Зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог статей  43  і  63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ,  статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ  та з урахуванням положень  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу та деяких інших осіб"  із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) премії та індексації, для проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру її пенсії.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 3500 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати  в частині зазначення в довідці про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 індексації для перерахунку пенсії з 01.04.2019, та в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3500 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що з огляду на порядок розрахунку індексації та підстави її проведення, вона не носить щомісячного характеру, тоді як за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, усі призначені пенсії підлягають перерахунку у разі зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Апелянт вказує, що така складова як індексація відсутні в Постанові №704, а тому не належить до складових грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються для перерахунку пенсії, у зв`язку з чим включення індексації в довідку для перерахунку пенсії суперечить Закону №2262-ХІІ, Порядку №45 та Постанови №704.
Також, щодо задоволення судом першої інстанції вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн., апелянт посилається на практику, викладену в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 в справі №755/9215/15-ц, в якій суд зробив висновок про співмірнсть витрат на оплату послуг адвоката. Враховуючи, що дана справа віднесена до категорії справ незначної складності, по якій також є усталена судова практика по розгляду аналогічних справ, відповідач вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. не є співмірними зі складністю справи,  а показники часу на оформлення заяви, які зазначені адвокатом, є завищеними, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги.
Відповідно до п.3 ч.1  ст.311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм    матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду -  змінити, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно із  Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII  з урахуванням таких складових грошового забезпечення: посадовий оклад; оклад за військове звання; надбавка за вислугу років 30%; додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з довідкою Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у відповідності до  постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, за відповідною посадою та нормами, чинними на 01 березня 2018 року, позивачу для перерахунку пенсії враховано наступні складові: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, надбавка за вислугу років (40%).
На підставі вказаної довідки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області проведено перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2018 року.
09.02.2021 позивач звернувся до відповідача з проханням видати йому та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області довідку про розмір грошового забезпечення із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, премії, матеріальні допомоги) для проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії.
22 лютого 2021 року відповідач надіслав на адресу позивача листа, в якому зазначав, зокрема, про те, що пунктом 1 Постанови №103 передбачено здійснення органами Пенсійного фонду України перерахунку з 01 січня 2018 року пенсій, призначених згідно із  Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  (крім пенсій, призначених відповідно до Закону особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Інших складових грошового забезпечення, для зазначення особам, які проходили службу зокрема в Державній кримінально-виконавчій службі, у довідках для проведення перерахунку пенсій Постановою №103 не визначено. 
Стосовно прийнятого Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18 відповідач у листі вказав, що Міністерство соціальної політики України з питання щодо порядку видачі довідок про розмір грошового забезпечення для призначення (перерахунку) пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України в листі, який надійшов до Міністерства юстиції від 20 липня 2020 року вхідний №53873-61-20 повідомило, що рішення Урядом (щодо проведення перерахунку пенсій) не приймалося, тому підстави для подання Пенсійним фондом України списків осіб з метою надання довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій відсутні. Крім цього, позивача повідомлено про те, що зазначена довідка надається у відповідності до вимог пункту 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, після подання списків Головним управлінням Пенсійного фонду України. З огляду на викладене, підстави для підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області нової довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії відсутні.
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача щодо оформлення, видачі та направлення довідки до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції вказав, що з врахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у зразковій справі №160/8324/19, Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України протиправно відмовило позивачу у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, із обов`язковим зазначенням у відповідності до статей  43  і  63 Закону №2262-ХІІ, Постанови №704 відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку пенсії.
Щодо вимоги позивача про включення в довідку про розмір грошового забезпечення індексації грошового забезпечення для здійснення обчислення та перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру його пенсії, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для її задоволення, оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а пунктом 2 Постанови №704 передбачено, що до складу грошового забезпечення включаються і такі доплати (винагороди), які мають постійний характер, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про те, що індексація грошового забезпечення не передбачена Постановою №704.
Суд вважає, що індексація грошового забезпечення має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для обчислення і перерахунку його пенсії за вислугу років, а тому вимога позивача про включення індексації грошового забезпечення в довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку його пенсії підлягає задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.. оскільки вважає такі витрати підтвердженими та співмірними, обґрунтованими, та такими, що мають розумний розмір, а тому підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом апеляційної інстанції зі змісту прохальної частини апеляційної скарги Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції встановлено, що апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зазначення в довідці про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 індексації для перерахунку пенсії з 01.04.2019, та в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3500 грн.
Враховуючи вимоги апеляційної скарги, а також положення ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції  в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо оскарження його дій стосовно відмови ОСОБА_1 в підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей  43  і  63 Закону України від 09.04.1992 №2262- XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень  постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру пенсії позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно врахування у довідці про розмір грошового забезпечення індексації, суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року (справа №522/2738/17) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у  постанові  цього суду від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15) та прийшла до висновку, що при обчисленні пенсії на підставі статті 43  Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Крім того, факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного  статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.
Водночас,  статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"  визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга  статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").
Статтею 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"  передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано  Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Згідно  ст. 1 вказаного Закону  індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 цього Закону  передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема  Закону №2262-ХІІ  та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема  Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема  Закону №2017-ІІІ,  Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078.
Суд виходить з того, що індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум, для розрахунку пенсії військовослужбовцям.
Отже, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція застосована у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 638/9697/17), від 15 квітня 2019 року (справа № 522/9659/16-а), від 30 вересня 2019 року (справа №750/9785/16-а) та від 07.05.2020 року (справа №813/2925/18).
Відповідно до частин першої та другої  статті 6 КАС України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями  статті 9 Конституції України  та  статтями 17, частиною п`ятою  статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень  Європейської конвенції з прав людини  та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р. зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги щодо включенні індексації в довідку про розмір грошового забезпечення.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 09.03.2021 між адвокатом Семенюком Р.Д. (виконавець) та Кувілою Р.М. (клієнт) укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, згідно розділу 1 договору виконавець приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у справі про зобов`язання Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України підготувати та надати до головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нову довідку про розмір грошового забезпечення пенсіонеру.
Згідно з пунктом 3.1 Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Виконавцю за надану в межах цього Договору правову допомогу, складає 3500,00 грн.
На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено:
- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги;
- звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом судової справи;
- довідку про отримання гонорару у розмірі 3500,00 грн;
Як вбачається зі звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом судової справи гонорар за послуги, що надаються адвокатом становить 3500,00  грн. за такі послуги:
- консультація щодо можливості звернення до суду з адміністративним позовом - 1 година;
- вивчення документів, наданих клієнтом для подання позову, та нормативно-правової бази, що стосується подібних правовідносин - 3 години;
- підготовка позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії до Чернівецького окружного адміністративного суду - 3 години.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. ч. 1, 2  ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3  ст. 134 КАС України  передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4  ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7  ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9  ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 160/2211/19.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання - передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правничої допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.
Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5  ст. 134 КАС України.
З врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в загальній сумі 1000,00 грн.
Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши суму стягнення до 1000 грн.
Відповідно до ч. 1  ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.          
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань   Міністерства юстиції України задовольнити   частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року - змінити.
  Абзац четвертий резолютивної частини рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від   16 квітня 2021 року викласти в наступній редакції:
"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати які складаються з витрат на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн."
В іншій частині рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 квітня  2021 року залишити без змін.        
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Іваненко Т.В.