ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2021 р.           Справа№ 910/10437/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Суліма  В.В. 
 
за участі секретаря судового засідання Яценко І.В.
представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 31.08.2021
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 
у справі № 910/10437/20 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом Першого заступника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Державної  екологічної інспекції Столичного округу
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»
про стягнення збитків у розмірі 4  402  910,81 грн,
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
Перший заступник прокурора міста Києва (далі - прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (далі - позивач, Інспекція) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - відповідач, ТОВ «Євро-Реконструкція») збитків у сумі 4  402  910,81 грн.
Вимоги позову мотивовані тим, що відповідачем було перевищено добовий ліміт забору води, встановлений у дозволах, чим було нанесено збитки позивачу.
Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" збитки, завдані державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, у розмірі 4  402  910 грн. 81 коп. на рахунок Управління казначейства у Дніпровському районі міста Києва UA168999980333119331000026005 по коду класифікації видатків - 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", отримувач: УК у Дніпр.р-ні/Дніпров.р-н/24062100, код отримувача: 38012871, банк отримувача: Казначейство України. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на користь Київської міської прокуратури  66  043 (шістдесят шість тисяч сорок три) грн. 66 коп. судового збору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
          Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі №  910/10437/20 повністю, позовну заяву Першого заступника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу повернути першому заступнику Київської міської прокуратури, рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 року у справі №  910/10437/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Першого заступника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на Київську міську прокуратуру.
В обґрунтування апеляційної скарги, ТОВ «Євро-Реконструкція» посилається на те, що:
прокурором не додано відповідних доказів на підтвердження необхідності у зверненні до суду із позовом в інтересах Державної екологічної інспекції Столичного округу. Вважає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду  захищати інтереси держави повинна Державна екологічна інспекція Столичного округу, а не прокурор. Натомість судом першої інстанції не досліджено, у чому саме полягає неможливість Державної екологічної інспекції Столичного округу самостійно звернутись із позовом про стягнення збитків;
відповідач вважає, що оскільки форма дозволу на спеціальне водокористування передбачає внесення лише одного значення добового та річного ліміту водоспоживання, внесення максимального обсягу забору за добу протягом року з урахуванням сезонного режиму роботи тягне за собою перерахування річного ліміту забору свіжої води ТОВ «Євро-Реконструкція», що не буде фактично використаний підприємством;
об`єми води, використаної відповідачем, не перевищують річні ліміти забору Дніпровської води, які встановлені дозволами на спеціальне водокористування №  УКР-815-КІЄ та №  98/КІ/49-д-18, що свідчить не лише про раціональне і економне використання відповідачем водних ресурсів, а й дотримання умов п.п.1, 3 ст.44 Водного кодексу України;
відповідно до даних обліку водоспоживання та водовідведення на ТОВ «Євро-Реконструкція» середньодобовий ліміт забору води по року не перевищений;
обсяг реверсу не був використаний відповідачем для своєї виробничої діяльності, вода була повернута до водного об`єкту без використання та зміни свого якісного складу, при цьому Державною екологічною інспекцією Столичного округу не обґрунтовано, які саме збитки були заподіяні державі.
Одночасно з апеляційною скаргою, відповідач подав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Євро-Реєстрація»  передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) - Ткаченко Б.О., судді - Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги задоволено, поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі №  910/10437/20, відкрито апеляційне провадження  у даній справі, зупинено дію оскаржуваного рішення та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 08.06.2021.
Ухвалою від 08.06.2021 задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 15.06.2021.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Ткаченка  Б.О. з 14.06.2021 по 18.06.2021 розгляд справи 15.06.2021 не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021  розгляд даної справи призначено на 29.06.2021.
У судовому засіданні 29.06.2021 оголошено перерву розгляду апеляційної скарги до 20.07.2021.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги ТОВ «Євро-Реконструкція» сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідач) Ткаченка Б.О., суддів Гаврилюка О.М., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 справа №  910/10437/20 за апеляційною скаргою ТОВ «Євро-реконструкці» прийнята до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 розгляд справи відкладено, судове засідання призначено на 31.08.2021.
У судовому засіданні 31.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) 
28.05.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі №  910/10437/20 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Прокурор, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові  від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, стверджує про наявність підстав для звернення прокуратури із позовом в інтересах держави в особі Інспекції до відповідача про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, оскільки відповідач завдані збитки не сплатив, заходи щодо їх стягнення Інспекцією не вжито, що свідчить про її бездіяльність та нездійснення захисту інтересів держави у судовому порядку.
Прокурор наголошує, що Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.06.2017 №  234 затверджено форму дозволу на спеціальне водокористування, в якому у графі «Ліміт забору води. Обсяги води» встановлено саме добовий ліміт забору води - максимальний обсяг забору за добу з урахуванням сезонного режиму роботи.
На момент перевірки відповідач здійснював спеціальне користування водними ресурсами на підставі дозволу на спецводокористування від 12.10.2018 №  98/КІ/49д-18 терміном дії до 12.10.2021, в якому ліміт забору води із поверхневих водойм (р.  Дніпро (Канівське водосховище)) становить 31  712,36 м.куб на добу.
Відповідно до  ст.110 Водного кодексу України відповідальність за порушення водного законодавства настає саме за недотримання умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.
Прокурор вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  нормативні акти не передбачають виділення при розрахунках реверсу із загального обсягу води, що відбирає даний суб`єкт для своїх потреб із водойми, про неврахування реверсу води вказувалось також у поясненнях Інспекції.
04.06.2021 відповідач подав електронною поштою відповідь на відзив, в якому наполягає на обставинах, викладених у апеляційній скарзі.
07.06.2021 позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримуючи позицію прокурора, просить апеляційний суд рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі №  910/10437/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
10.06.2021 через систему електронний суд від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі. Відповідач повідомляє суд про те, що постановою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №  640/4984/19 касаційну скаргу ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено, скасовано рішення Окружного адміністративного суду від 24.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду  від 29.01.2020, ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до Інспекції задоволено повністю, визнано протиправними дії Інспекції щодо проведення перевірки; визнано протиправним та скасовано припис Інспекції від 21.02.2019.
Враховуючи дані обставини, відповідач зазначає, що у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням припису Інспекції від 21.02.2019, зникли будь-які підстави щодо стягнення збитків з відповідача за перевищення добових лімітів, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.
Відповідач просить на підставі ст.42, п.2 ч.1 ст.231, ч.1 ст.278 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі №  910/10437/20 скасувати, провадження у справі закрити, повернути відповідачу з державного бюджету України сплачений судовий збір.
16.07.2021 відповідачем подано додаткові пояснення та правове обґрунтування до заяви про закриття провадження у справі.
19.07.2021 позивач надав суду пояснення щодо заяви відповідача про закриття провадження у справі.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що листом від 17.01.2019 №02-01/07-33/330 Державна екологічна інспекція Столичного округу повідомила ТОВ "Євро-реконструкція" про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у період з 04.02.2019 по 15.02.2019. 
З 04.02.2019 по 15.02.2019 на підставі направлення на проведення планового заходу державного нагляду (контролю) від 04.02.2019 №02-04/000219, виданого відповідно до наказу Державної екологічної інспекції Столичного округу від 04.02.2019 №209-П, за місцем здійснення ТОВ "Євро-Реконструкція" господарської діяльності проводилась планова перевірка дотримання ним вимог природоохоронного законодавства.
Результати перевірки оформлені актом №78, у якому зафіксовано виявлені перевіркою порушення.
Листом від 27.02.2019 №222/364 примірник указаного акта направлено на адресу позивача.
На підставі акта перевірки відповідачем складений припис від 21.02.2019, яким ТОВ    "Євро-реконструкція" зобов`язано усунути наступні порушення:
1) до 21.03.2019 надати до Державної екологічної інспекції Столичного округу висновок з оцінки впливу на довкілля щодо реконструкції системи газоочисних установок по вул. Гната Хоткевича, 20 (стаття 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля");
2) до 21.05.2019 здійснити заходи щодо скорочення викидів забруднюючих речовин (термін виконання заходів - 31.12.2017), передбачені пунктом 4 умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №8036600000-07 від 14.01.2016, а саме:
- зниження викидів речовин у вигляді суспендованих твердих частинок недиференційованих за складом. Заміна існуючих апаратів мокрого очищення димових газів від золи за котлоагрегатами: К-6 (ТП-15), К-7 (ТП-47), К-8 (ТП-15) та К-9 (ТП-13) на електрофільтри ЄГУ 140-24-15-7WS640-400-3;
- зниження викидів сірки діоксину. Встановлення установки десульфуризації димових газів за котлоагрегатами К-6 (ТП-15), К-7 (ТП-47), К-8 (ТП-15) та К-9 (ТП-13);
- зниження викидів оксидів азоту. Впровадження багатоступеневого спалювання палива та рециркуляції димових газів К-5 (ТП-170), К-6 (ТП-15), К-7 (ТП-47), К-8 (ТП-15), к-9 (ТП-13) та К-10 (ТП-47) (абзац другий частини першої статті 10 та абзац третій частини першої  статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря");
3) до 15.04.2019 здійснити озеленення санітарно-захисної зони золошлаковідвалу відповідно до вимог пункту 5.13.ДСП №173-96 "Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів" для додаткового захисту від вітру (зелені насадження висаджені частково) та пункту 2.4.9 умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №8036600000-00202 від 27.01.2017 (Закон України «Про охорону атмосферного повітря»);
4) до 21.03.2019 ліквідувати виявлені будівельні побутові відходи з подальшим вивозом на контрольоване місце видалення відходів з території котлотурбінного цеху, паливно-транспортного цеху, електротехнічного цеху, а також між гладильнями №3 та №4 (пункт "з" частини першої статті 17 Закону України "Про відходи");
5) постійно - не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях (пункт "з" частини першої  статті 17 Закону України "Про відходи");
6) постійно - здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів (пункт "и" частини першої  статті 17 Закону України "Про відходи");
7) постійно - не допускати змішування відходів (пункт "ж" частини першої  статті 17 Закону України "Про відходи");
8) постійно - не допускати перевищення добового ліміту забору води, встановленого дозволом на спеціальне водокористування №98/КІ/499-18 від 12.10.2018 (пункти 1, 3 статті  44  частини п`ятої статті  49 Водного кодексу України);
9) до 21.03.2019, далі постійно - здійснити контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин, а саме: не здійснено заміри рівня радіоактивності та токсичності води, що передбачено дозволом на спеціальне водокористування від 12.10.2018 №98/КІ/499-18 (пункт 7 частини першої статті  44, стаття  49 Водного кодексу України);
10) до 21.03.2019 - відповідно до дозволу на спеціальне водокористування №Укр-815-Кіє від 01.02.2016 з терміном дії до 01.02.2019 скид виробничих, поверхневих (атмосферних), стічних та дренажних вод здійснювався через п`ять випусків у меліоративний канал (р. Дарниця). Відповідно до дозволу на спеціальне водокористування від 12.10.2018 №№98/КІ/499-18 скид виробничих, поверхневих (дощові, талі ) та дренажних вод відбувається через один випуск (р. Дніпро), через меліоративний канал (р. Дарниця). Надати до Державної екологічної інспекції Столичного округу проектно-технічну документацію щодо проведення реконструкції (технічного переоснащення) очисних споруд (золошклаковідвалу) ТОВ «Євро-Реконструкція» з позитивним висновком державної екологічної експертизи, або висновком з оцінки впливу на довкілля (статті  44  та  49 Водного кодексу України,  стаття 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля",  стаття 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища");
11) до 04.03.2019 - надати відомості до Державної екологічної інспекції Столичного округу щодо кількості добового водоспоживання ТОВ "Євро-Реконструкція" за період з 01.02.2019 по 15.02.2019 (стаття 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища");
12) постійно - дотримуватись умов дозволу на спеціальне водокористування, лімітів скидання забруднюючих речовин та нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин (пункт 3 частини першої  статті 44 Водного кодексу України, пункт 17 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1100).
Припис на адресу ТОВ "Євро-Реконструкція" направлено відповідачем 21.02.2019 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
На підставі інформації, зазначеної в акті №  78 від 21.02.2019, Інспекцією 20.06.2021 здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів ТОВ «Євро-Реконструкція», яке знаходиться за адресою: м.  Київ, Дніпровський район, вул. Гната Хоткевича, 20, обумовлених перевищенням добових лімітів забору води з поверхневих джерел, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування №  Укр-815-Кіє від 01.02.2016 та дозволі на спеціальне водокористування №  98/КІ/49д-18 від 12.10.2018. Відповідно до вказаного розрахунку, збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, обумовлених перевищенням ТОВ «Євро-Реконструкція» добових лімітів забору води з поверхневих джерел, встановлених у дозволах на спеціальне водокористування, складає 4  402  910,81 грн.
Постановою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №  640/4984/19 касаційну скаргу ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено, скасовано рішення Окружного адміністративного суду від 24.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду  від 29.01.2020, ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до Державної екологічної інспекції Столичного округу задоволено повністю; визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції Столичного округу щодо проведення перевірки; визнано протиправним та скасовано припис Державної екологічної інспекції Столичного округу від 21.02.2019.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Відповідно до положень  статті 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Водночас, положеннями пункту 6 частини першої  статті 92 Конституції  визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я;  екологічної безпеки  визначаються виключно законами України.
Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає  Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.1991 №1264-XII  (далі - Закон №1264-XII).
Відповідно до пункту а) частини першої  статті 3 Закону №1264-XII одним з основних принципів охорони навколишнього природного середовища є пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності.
Згідно зі  статтею 34 Закону  №1264-XII завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Відповідно до  статті 35 Закону №1264-XII  державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.
Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим  Законом  та іншими законами України.
Пунктами "а" та "е" частини першої статті 20-2 Закону №1264-XII встановлено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить:
а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля; про використання та охорону земель; про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу; про охорону, раціональне використання та відтворення тваринного світу; щодо дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання; про збереження об`єктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг України, формування, збереження і використання екологічної мережі; про природно-заповідний фонд; про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію; щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; про біологічну та генетичну безпеку щодо біологічних об`єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі;
е) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з пунктом 7 вказаного Положення Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Державна екологічна інспекція Столичного округу (м. Київ та Київська область) як міжрегіональний територіальний орган Держекоінспекції утворена на підставі  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №102.
Свою діяльність відповідач здійснює, в тому числі відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2018 №259.
Відтак, відповідач, як територіальний орган Держекоінспекції наділений повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням, зокрема, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з цих питань.
Щодо правомірності звернення до господарського суду прокурора з позовом в інтересах держави в особі Інспекції колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини третьої  статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)  до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до пункту 3  статті 131-1 Конституції України  в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з положеннями частин третьої та четвертої  статті 53 ГПК України  у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених  статтею 174 цього Кодексу.
З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої  статті 131-1 Конституції України  щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої  статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини першої  статті 131-1 Конституції України  відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є  Закон України "Про прокуратуру".
Водночас, згідно зі  статтею 23 Закону України "Про прокуратуру"  представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Однією з підстав для представництва прокурора є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому  статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на встановлене порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Бездіяльність компетентного органу (суб`єкта владних повноважень) слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою  статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що  Конституцією України  встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; зазначене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення відповідного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 19.08.2020 у справі № 923/787/18, від 20.01.2021 у справі № 927/468/20, від 25.08.2020 у справі № 910/12285/18, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на відсутність підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави у даній справі - необґрунтовані, а тому колегія суддів їх відхиляє.
Відповідно до  статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтею 13 Конституції України  визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права масності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією  Конституцією.
Згідно із частиною 1 статті  149, статтею  151 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України), суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього  Кодексу  та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
Приписами частини другої 2  статті 2 Водного кодексу України (далі - ВК України)  передбачено, що водні відносини в Україні регулюються цим  Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища"  та іншими актами законодавства.
Відповідно до  статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.
Відповідно до статей  46,  48 ВК України, водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.
Спеціальне водокористування здійснюється лише на підставі дозволу (пункт 9 частини першої статті 44, частина перша  статті 49 ВК України).
Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства (частина друга  статті 49 ВК України).
На момент перевірки відповідач здійснював спеціальне водокористування водними ресурсами на підставі дозволу  на спец водокористування від 12.10.2018 №  98/КІ/49д-18 терміном дії до 12.10.2021, відповідно до якого ліміт забору води із поверхневих водойм (р.Дніпро (Канівське водосховище)) становить 31  712, 36 м.куб. на добу.
Відповідно до ч.1, п.6 ч.3 ст.110 ВК України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до ст.111 ВК України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. 
Аналогічні норми містяться в п. «е» ст. 41, ч.ч.1, 4, 5 ст.68, ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». 
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №  822/3345/17, визначені Інспекцією розміри збитків не можуть бути примусово відшкодовані на підставі оскаржуваних розрахунків, оскільки відшкодування таких збитків можливе або в добровільному порядку, або шляхом звернення Інспекції до суду з відповідним позовом, а доводи щодо безпідставності проведених розрахунків можуть бути перевірені господарським судом у разі звернення Інспекції з позовом до підприємства про відшкодування шкоди.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено  статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставин, якщо інше не встановлено судом.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №  640/4984/19 від 08.06.2021 за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до Державної екологічної інспекції Столичного округу про визнання дій протиправними та скасування припису встановлено:
невиконання вимог  закону  щодо проведення перевірки та оформлення її результатів призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою  статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом;
рішення (припис), прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Вказаною постановою визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції Столичного округу щодо проведення планової перевірки ТОВ "Євро-Реконструкція"  та  визнано протиправним та скасовано припис Державної екологічної інспекції Столичного округу від 21.02.2019.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006   №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
З урахуванням наведеного, колегія суддів враховує, що на час розгляду справи в апеляційній інстанції, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності всіх елементів цивільного правопорушення, як необхідної умови притягнення відповідача до цивільної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків), нарахованої позивачем за порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.
Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарскього процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
          Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.
Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог чи скасування акту, який став підставою для звернення до суду з позовом тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).
Враховуючи, що на момент пред`явлення позову, предмет спору існував, колегія суддів відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. 
          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищевикладеного, з дотриманням передбачених  Господарським процесуальним кодексом України меж перегляду судових рішень, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України     підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, є недоведеність обставин, що мають значення для справи які суд першої інстанції визнав встановленими. 
Враховуючи вищенаведене, рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі №  910/10437/20 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Розподіл судових витрат
Згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Київську міську прокуратуру. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1.          В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про закриття провадження у справі - відмовити.
2.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити.
3.          Рішення Господарського суду міста Києва  від 22.03.2021 у справі № 910/10437/20 скасувати. 
В задоволенні позову першого заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про стягнення збитків у сумі 4  402  910,81 грн - відмовити.
4.          Стягнути з Київської міської прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» 99  065,49 грн судового збору.
5.          Справу №  910/10437/20 повернути до Господарського суду м. Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги у порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
          Повна постанова складена та підписана 08.09.2021. 

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                В.В. Сулім