ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/348/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін: 
від позивача - Рак В.О., посвідчення адвоката України № 001074 від 07.03.17; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001074 від 07.03.17; ордер серія МК № 144773 від 28.09.21; довіреність № 3 від 06.08.21    
від відповідача - Приземного С.С., посвідчення адвоката України № 001656 від 16.08.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК №001656 від 16.08.2019; ордер серія ВЕ №1036283 від 13.04.2021    

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНД ОИЛ"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021, проголошене об 11:50:55 суддею Мавродієвою М.В. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 16.07.2021
у справі № 915/348/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "ТРЕЙД-НК"
до скаржника
про стягнення 307  000,00 грн.,-
ВСТАНОВИВ:
          
У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Нафтова компанія «ТРЕЙД-НК» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з ТОВ «БРЕНД ОИЛ» заборгованість у розмірі 307  000,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач всупереч умовам Договору №2510-1 від 25.10.2020, положень Додаткової угоди №8 від 24.11.2020 до вказаного договору та приписам чинного законодавства своєчасно та повністю не розрахувався за поставлений по видатковій накладній №156 від 24.11.2020 товар (дизельне паливо), що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення суми основного боргу у розмірі 307 000 грн.
Господарським судом Миколаївської області за заявами сторін ухвалами від 05.04.2021 та 14.07.2021 вживалися заходи забезпечення позову у даній справі. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 позовні вимоги задоволено, з підстав їх обґрунтованості та стягнуто з ТОВ "БРЕНД ОИЛ" на користь ТОВ"Нафтова компанія "ТРЕЙД-НК" 307  000 грн. основного боргу, 4605 грн. судового збору та 20  000грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апелянт, зокрема стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги ті факти, що:
-надані позивачем видаткові накладні №130 від 30.10.2020, №129 від 30.10.2020, №128 від 29.10.2020, №122 від 26.10.2020, №142 від 09.11.2020, №146 від 11.11.2020 та №156 від 24.11.2020 оформлені з порушенням вимог законодавства, оскільки в них відсутня інформація, що давала б змогу ідентифікувати осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції та наявність у них відповідних повноважень;
-надана позивачем податкова накладна №21 від 24.11.2020 не може свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки вона не підтверджує факт отримання відповідачем товару та наявність у нього заборгованості;
-позивачем порушено приписи пунктів 4.1, 4.2 договору, оскільки поставлене відповідачу дизельне паливо за видатковою накладною №156 від 24.11.2020 неналежної якості;
-позивач намагається стягнути з відповідача заборгованість по договору, який припинив свою дію, що фактично суперечить приписам ч. 4 ст. 631 ЦК України;
-відповідачем подано заяву про вчинення позивачем кримінального правопорушення, товариство відповідача визнано потерпілим та відносно позивача здійснюється досудове розслідування, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з ЄДРДР.          
Також апелянт не згоден і з висновком суду щодо покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги за складення позовної заяви та участь у суді першої інстанції є завищеним та таким, що не підлягає задоволенню взагалі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апеляційної скарги, зазначає що ним у відповідності до умов укладеного між сторонами договору було здійснено поставку товару, який був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується видатковими накладними, які є належними доказами, при цьому відповідачем грошові зобов`язання щодо оплати за поставлений товар виконано не було і закінчення строку дії договору не звільняє його від відповідальності, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції. Крім того, позивач зазначає, що місцевим господарським судом цілком законно та обґрунтовано понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20  000  грн. покладено на відповідача.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих доводів, зуслухаваши представників сторін в судовому засіданні в режимі відеоконференції судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення скаржника з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, 25.10.2020 між ТОВ "Нафтова компанія "ТРЕЙД-НК", як продавцем, та ТОВ "БРЕНД ОИЛ", як покупцем, укладено Договір №2510-1 купівлі-продажу товарів (далі - Договір) (а.с.61-65), за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти й оплатити товари нафтопереробки, які за даним договором постачаються окремими партіями у відповідності з видатковими накладними із зазначенням ціни та загальної вартості партії товару на підставі заявок покупця (п.1.1 Договору).
Загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна одиниці виміру товару визначаються сторонами у додаткових угодах, що є додатками до цього договору, та видаткових накладних (п.1.2 Договору).
Постачання товару за цим договором здійснюється шляхом отримання товару покупцем зі складу продавця (п.1.5 Договору).
Ціна товару за цим договором визначається в національній валюті України та вказується у додаткових угодах до цього договору та видаткових накладних. Продавець має право змінювати ціни на товар в період терміну дії договору. Зміна ціни за договором підлягає узгодженню з покупцем. Сума даного договору складає загальну суму вартості товару, поставленого відповідно до умов даного договору і визначається шляхом додавання сум вартостей окремих партій, зазначених у видаткових накладних (п.п.2.1, 2.3, 2.4 Договору).
Передання товарів від продавця до покупця (відвантаження товару) за цим договором здійснюється в строки, що зазначаються сторонами додатково на підставі заявок покупця (п.3.1 договору).
Датою передання товару вважається дата вручення товару покупцю, що підтверджується видатковою накладною із зазначенням ціни та загальної вартості партії товару (п.3.3 Договору).
Якість товару за цим договором повинна відповідати ДСТУ і ГОСТам. Товар за цим договором має забезпечувати його повну придатність для використання, а також відповідати усім вимогам, що звичайно ставляться на ринку до аналогічних товарів (п.п.4.1, 4.2 Договору).
Приймання-передача товару провадиться уповноваженими представниками покупця і продавця. Приймання, зберігання, видача та облік нафтопродуктів організовується відповідно до Інструкції №281/171/578/155 від 02.09.2008 «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, видачі та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України» (п.п.5.1, 5.2 Договору).
Після відвантаження товару продавець зобов`язаний надати покупцю: рахунок до сплати; видаткову накладну; податкову накладну (ел.вигляд), зареєстровану у ЄРПН (п.6.3 Договору).
Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання покупцем видаткових накладних із зазначенням ціни та загальної вартості партії товару, які підтверджують отримання товару покупцем (п.9.2 Договору).
Покупець зобов`язується сплатити продавцеві 100% вартості товару, термін сплати та розмір якої вказано в додатковій угоді до договору, яка є невід`ємною його частиною, шляхом переказу відповідних грошових коштів на банківський рахунок продавця, який визначений у цьому договорі (п.10.1 Договору).
У випадку закінчення терміну дії чи розірвання даного договору сторони зобов`язані зробити остаточні взаєморозрахунки протягом 5-ти банківських днів та підписати відповідний акт звірки протягом 10-ти календарних днів з дня закінчення терміну дії чи розірвання даного договору (п.10.5 Договору).
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.14.1 Договору).
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.14.1 цього договору, та закінчується 31.12.2020. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за один місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний слідуючий календарний рік (п.14.2 Договору).
Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.14.3 договору).
Договір підписано керівниками (директорами) обох сторін та такі підписи скріплено печатками товариств.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами Договору в період з 26.10.2020 по 11.11.2020 укладались додаткові угоди №№1-7 до Договору на купівлю-продаж дизельного палива на загальну суму 2  211  320,00 грн., яке за видатковими накладними №122 від 26.10.2020, №128 від 29.10.2020, №129 від 30.10.2020, №130 від 30.10.2020, №142 від 09.11.2020, №146 від 11.11.2020 було відвантажено покупцю (а.с.72-90).
Вказані додаткові угоди до Договору підписано керівниками (директорами) обох сторін та такі підписи скріплено печатками товариств. Видаткові накладні, в свою чергу, підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.
Вартість відвантаженого за вказаними видатковими накладними товару повністю сплачена покупцем в період з 27.10.2020 по 11.11.2020 на загальну суму 2  211  320,00 грн., що підтверджується банківською випискою за такий період (а.с.66-69).
Вказані обставини сторонами не заперечуються та не спростовуються.
24.11.2020 між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду №8, відповідно до умов якої продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти й оплатити паливо дизельне ДП-Л-ЄВРО5-ВО (2710 19 43 00) загальною кількістю 25200,0 кг за ціною 20,12 грн. за кілограм без ПДВ, на загальну суму 507  000,00 грн. з врахуванням ПДВ 84  500,0 грн. Покупець зобов`язується сплатити продавцеві ціну товару в розмірі 507000,0 грн. на умовах передплати. Передання товарів від продавця до покупця (відвантаження товару) здійснюється на протязі двох робочих днів з моменту надходження на розрахунковий рахунок продавця передоплати за такий товар (а.с.91).
Додаткову угоду №8 від 24.11.2020 до Договору підписано керівниками (директорами) обох сторін та скріплено печатками товариств.
24.11.2020 продавцем виставлено покупцю рахунок на оплату №80 вартості палива дизельного ДП-Л-ЄВРО5-ВО (2710 19 43 00) на суму 507  000,00 грн. з ПДВ за договором №2510-1 (а.с.71).
За видатковою накладною №156 від 24.11.2020 продавцем було відвантажено покупцю паливо дизельне ДП-Л-ЄВРО5-ВО (2710 19 43 00) на загальну суму 507  000,00 грн. з ПДВ (а.с.92). Видаткова накладна №156 від 24.11.2020 підписана представниками сторін та містить печатки товариств.
24.11.2020 продавцем виписано податкову накладну №21 на обсяг постачання 422  500,00 грн. та суму ПДВ 84500,0 грн., що загалом становить загальну суму коштів, що підлягає сплаті 507  000,0 грн. (а.с.182), та 14.12.2020 зареєстровано у ЄРПН (а.с.183), відправлено та отримано покупцем 16.12.2020 (а.с.184).
24.11.2020 продавцем було виписано рахунок №80 від 24.11.2020 (а.с.71).
26.11.2020 покупцем сплачено продавцю 200  000,00 грн. з ПДВ за призначенням платежу «сплата за дизельне пальне згідно Договору поставки №2510-1 від 25.10.2020 та рахунку №80 від 24.11.2020», що підтверджується банківською випискою на таку дату (а.с.70).
Позивач вказує, що відповідач всупереч умовам Договору, з урахуванням положень додаткової угоди №8 від 24.11.2020 до такого договору, та приписам чинного законодавства своєчасно та повністю не розрахувався за поставлене по видатковій накладній №156 від 24.11.2020 дизельне паливо, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.
Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Згідно із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Нормами ст. 530, 610 - 612 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).
Обов`язок оплати отриманого товару закріплено і в статтях 691, 692 ЦК України, які передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Згідно до ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:
1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару.
Згідно чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити визначену суму коштів, яка складатиме еквівалент вартості наданих послуг.
Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, накладна - це документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивачем було здійснено поставку товару, а саме відповідно до видаткової накладної №156 від 24.11.2020 поставлено товар відповідачу на суму 507  000 грн. Відповідачем було здійснено часткову оплату вартості поставленого товару у розмірі 200  000  грн., водночас матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем у повному обсязі поставленого позивачем товару, що свідчить про доведеність останнім порушення відповідачем умов договору та наявність заборгованості у розмірі 307  000  грн., у зв`язку з чим судом правомірно задоволена вимога позивача про стягнення цієї суми.
При цьому, твердження апелянта про те, що позивач поставив відповідачу за видатковою накладною №156 від 24.11.2020 дизельне паливо неналежної якості, колегією суддів відхиляються оскільки матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем однієї з вимог, передбачених приписами ст. 678 ЦК України у разі поставки неякісного товару, або доказів подання позову до позивача щодо неналежної якості поставленого товару за цією видатковою накладною, а тому він втратив право посилатися на поставку товару неналежної якості.
З приводу доводів апелянта про те, що надані позивачем видаткові накладні №130 від 30.10.2020, №129 від 30.10.2020, №128 від 29.10.2020, №122 від 26.10.2020, №142 від 09.11.2020, №146 від 11.11.2020 та №156 від 24.11.2020 оформлені з порушенням вимог законодавства, оскільки в них відсутня інформація, що давала б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції та наявність у них відповідних повноважень, слід зазначити, що вказані документи не є предметом спору, адже позивачем заявлено стягнення заборгованості лише за видатковою накладною №156 від 24.11.2020, а тому решта не підлягають дослідженню апеляційним судом.
При цьому колегія суддів зазначає, що дійсно у видатковій накладній №156 від 24.11.2020 не зазначено посади та ПІБ осіб, відповідальних з боку відповідача та позивача за здійснення господарської операції, однак означене, за умови не спростування факту отримання товару взагалі, його часткової оплати відповідачем, не є підставою для не визнання господарської операції, оскільки за наявності особистого підпису осіб, які брали участь у господарських операціях, такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати цю особу. Крім того, відповідна видаткова накладна містить відбитки печаток як позивача так і відповідача і останнім не надано доказів того, що вони були загублені сторонами, викрадені в них або в інший спосіб вибули з їх володіння, через що печаткою могли б протиправно скористатися інші особи, а відтак відсутні підстави вважати відповідну накладну неналежним доказом у даній справі.
Щодо твердження апелянта про те, що подана позивачем податкова накладна №21 від 24.11.2020 не може свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, то дійсно вона не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, однак вона була подана позивачем в сукупності з іншими доказами, які підтверджують факт поставки товару за укладеним між сторонами договором, а відтак правомірно оцінена судом першої інстанції у сукупності з ними.
Необґрунтованими є і доводи апелянта про те, що позивач намагається стягнути з відповідача заборгованість по договору, який припинив свою дію, що фактично суперечить приписам ч. 4 ст. 631 ЦК України, оскільки умовами укладеного між сторонами договору, а саме п. 14.3 сторони узгодили, що закінчення строку його дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
Доводи апелянта щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення  жодним чином не стосується предмету розгляду даної справи, а тому також відхиляються колегією суддів.
Стосовно стягнення місцевим господарським судом з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20  000грн., колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом (адвокатським бюро), суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням виконавця з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 Господарського процесуального кодексу України та у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Позивачем підтверджено правовий статус адвоката Рак  В,О., наявність договору №09-03/21 від 09.03.2021 про надання правової допомоги з додатком №1 до якого, укладеним між позивачем та адвокатом Рак  В.О., сторони погодили фіксовану суму гонорару (винагороди) адвокату у розмірі 20  000  грн. та наявність доказів фактичного перерахування позивачем Рак В.О коштів на підставі договору (платіжне доручення №940 від 21.04.2021, разом з тим належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, відповідач не надав, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апелянт не довів відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи, а тому доводи апелянта щодо незаконність рішення у відповідній частині відхиляються.
Інші доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі є також необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, а відтак колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення вимог апеляційної скарги. 
За таких обставин, рішення місцевого господарського суду є законним, винесеним з додержанням норм матеріального і процесуального права і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, отже залишає його без змін, а апеляційну ТОВ"БРЕНД ОИЛ" - без задоволення.
Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 у справі №915/348/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНД ОИЛ" – без задоволення.  
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 30.09.2021. о 14:15год.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Разюк

Суддя                                                                                          В.М. Головей

          Суддя                                                                                С.І. Колоколов