П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 22 вересня 2021 року                                                                              м. Київ
 
Справа № 22-11679                                                            Головуючий у 1-й інстанції: Саламон О. Б. Унікальний № 754/15661/19                                                                           Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Невідомої Т. О.
                                                                                 Ратнікової В. М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Руденка Олександра Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за порушення зобов`язання,-
 
у с т а н о в и в:
 
У жовтні 2019 року ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за порушення зобов`язання, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 176 390 грн 89 коп., з яких: 127 319 грн 04 коп. - сума основного боргу; 33 695 грн 91 коп. - сума пені за прострочення строку виконання зобов`язання за договором; 5 954 грн 34 коп. - сума 3-х відсотків річних за порушення строку оплати; 9 421 грн 60 коп. - сума втрат від інфляції (а. с. 1-8).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 12 липня 2016 року між ТОВ «Еко-Автотехнік» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу за № 18168-1/11790, за умовами якого позивач зобов`язався поставляти відповідачу запчастини та експлуатаційні матеріали, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити товар.
На виконання умов договору позивач 30 липня 2019 року відвантажив відповідачу товар на загальну суму 127 319 грн 04 коп. та одночасно надав рахунок на оплату поставленого товару. У встановлений строк відповідач оплату не здійснив, чим допустив порушення істотних умов договору.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року позов ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,  задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» 176 390 грн 89 коп. та 2 646 грн. на відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору. 
 
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Руденко О. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 168-171).
У своєму відзиві на апеляційну скаргу генеральний директор ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» Казиміренко К. В. вказує, що у апеляційній скарзі не наведено жодних об`єктивних, достовірних та доведених фактів, які б вказували на те, що судом першої інстанції при вирішені справи було застосовано закон, який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин, або не був застосований закон, який підлягав застосуванню, та яке саме порушення процесуального закону призвело до неправильного вирішення справи.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга адвоката Руденка О. В. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Разом з апеляційною скаргою скаржником подане клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи, яку просить доручити Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України та на вирішення експертів поставити питання: Чи виготовлені фрагменти видаткової накладної (із записом на першому аркуші сплатити до 5.08.19) № 810015324551 від 30 липня 2019 року наданої позивачем у різний час? Чи був замінений в видатковій накладній (із записом на першому аркуші сплатити до 5.08.19) № 810015324551 від 30 липня 2019 року наданій позивачем перший аркуш? Витрати по проведенню експертного дослідження покласти на відповідача.
В обґрунтування клопотання вказано, що  перший аркуш видаткової накладної, наданої позивачем, та її останній аркуш було виготовлено у різні часові проміжки, тобто відповідач її фактично не підписував, з метою підтвердження/спростування даного факту є необхідність у застосуванні спеціальних знань.
Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення указаного клопотання з огляду на таке.
Матеріали справи свідчать, що таке клопотання заявлялось у районному суді та районним судом ухвалою від 26 квітня 2021 року було відмовлено у його задоволенні (а. с. 135). Указана ухвала є повністю мотивованою та обґрунтованою.   
Нових обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави вважати, що районний суду помилково відмовив у призначені експертизи, відповідач не навів.
За правилами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання о суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За встановлених обставин, а також, ураховуючи, що допустимим доказом на підтвердження оплати Рахунку № S0020968987 від 30.07.2019, дійсного протягом двох банківських днів (а.с.9-11) є платіжний документ (платіжне доручення, квитанція, чек, меморіальний ордер тощо), а не накладна про відвантаження та отримання товарів, апеляційний суд доходить висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для задоволення клопотання про призначення технічної експертизи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
12 липня 2016 року між ТОВ «Еко-Автотехнікс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу  за № 18168-1/11790, за умовами якого позивач зобов`язався поставляти відповідачу визначені договором запчастини та експлуатаційні матеріали, а відповідач зобов`язався приймати товар та оплачувати його (а.с.15)
За умовами п. п. 1.2, 1.3 зазначеного договору, номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.
На виконання умов Договору позивач за видатковою накладною № SІ0015324551 від 30 липня 2019 року відвантажив відповідачу товар на загальну суму 127 319 грн 04 коп. та одночасно надав рахунок на оплату поставленого товару № S0020968987 від 30 липня 2019 року. Кінцевий строк оплати товару визначено до 05 серпня 2019 року (а. с. 9-14).
В судовому засіданні відповідачем було визнано факт отримання ним товару зазначеного у видатковій накладній від 30 липня 2019 року № SІ0015324551. Зазначена обставина в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК не підлягає доказуванню.
За встановлених обставин, задовольняючи позов ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» районний суд виходив з того, що стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 оплати отриманого по видатковій накладній від 30 липня 2019 року № SІ0015324551 товару на загальну суму 127 319 грн 04 коп. шляхом перерахування зазначеної суми коштів на поточний рахунок позивача, як постачальника товару. Також районний суд вважав необґрунтованими та недоведеними доводи відповідача стосовно наявних розбіжностей у змісті видаткової накладної від 30 липня 2019 року № SІ0015324551, наданої позивачем та примірником видаткової накладної від 30 липня 2019 року № SІ0015324551, наданої відповідачем.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ТОВ «ЕСО-Автотехнікс позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.151-154).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить.
 
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму . До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.
 
Доводи апеляційної скарги щодо недостовірності примірника накладної № SI 0015324551 від 30 липня 2019 року, яка надана позивачем на підтвердження заявлених вимог (а. с. 12-14), не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
 Розділом 3 Договору від 12 липня 2016 року № 18168-1/11790 (т. 1, а. с. 15), укладеного між позивачем та відповідачем, сторони визначили порядок розрахунків.
Відповідно до п. 3.1. договору оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури та за умов, зазначених в розділі 2 даного договору.
Отже, позивач, як постачальник, і відповідач, як покупець, на підставі договору встановили єдиний порядок оплати товару покупцем - шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
На підтвердження висловлених заперечень стороною відповідача не надано до суду жодного належного, достовірного та достатнього доказу на підтвердження виконання відповідачем як покупцем вимог п. 3.1. договору, який би беззаперечно доводив факт здійснення останнім оплату отриманого по видатковій накладній від 30 липня 2019 року № SI0015324551 товару на загальну суму 127 319 грн 04 коп. шляхом перерахування зазначеної суми коштів на поточний рахунок позивача як постачальника товару.
Як вже зазначено вище, допустимим доказом на підтвердження оплати Рахунку № S0020968987 від 30.07.2019, дійсного протягом двох банківських днів (а.с.9-11) є платіжний документ (платіжне доручення, квитанція, чек, меморіальний ордер тощо), а не накладна про відвантаження та отримання товарів.
За відсутності платіжного документа наданий відповідачем примірник накладної (а. с. 50-54), який містить певні розбіжності із примірником накладної, наданої позивачем  (а. с. 12-14), основна з яких - це відмітка на першому аркуші накладної про те, що проведена передоплата (а. с. 50), не може бути покладений судом в основу рішення, оскільки він на відміну від примірника, наданого позивачем, не підписаний бухгалтером складу та одержувачем.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга немістить.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Руденка Олександра Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Т. О. Невідома
 
В. М. Ратнікова