ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6829/21 Справа № 210/6268/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 210/6268/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР», Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,  апеляційну скаргу  позивача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат  Бондарчук Аліна Олексіївна, на  рішення  Дзержинського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У   жовтні 2019   року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (надалі – ТОВ «Сітісервіс-КР»), Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (надалі – КП «Кривбасводоканал») про стягнення моральної шкоди внаслідок залиття квартири.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на першому поверсі. 30 грудня 2018 року, вранці о 10 годині, у квартирі позивача почали витікати каналізаційні стоки, таке витікання здійснювалось у квартирі позивача до 02 січня 2019 року. Технічною причиною цього витікання каналізаційних стоків було забиття каналізаційної системи будинку, яку мало обслуговувати підприємство-відповідач.
З початку аварії, позивач звертався по телефону до обслуговуючої організації ТОВ «Сітісервіс-КР», до диспетчера КП «Кривбасводоканал», а також до чергового Криворізького міськвиконкому та чергового Металургійною райвиконкому. Протягом 30, 31 грудня 2018 року і 01.01.2019 року та 2 січня 2019 року, тобто у новорічні свята, позивач вимушений був самостійно вирішувати проблеми витікання каналізації у нього в квартирі. Увесь цей час організації, які мають обов`язком своєчасно ліквідувати аварії у каналізаційній системі, не вчинили ніяких своєчасних дій. Така бездіяльність завдала значної шкоди майну позивача: затекли дерев`яні поли по квартирі поряд із вбиральнею, на кухні та в коридорі до спальні, у квартирі позивача надовго встановилась сирість та волога, на цей час почався процес гноїння деревини полів квартири позивача.
Відповідачами не забезпечено належного надання послуг споживачам. Вони не мають оперативної взаємодії між організаціями та відповідного контакту диспетчерів організацій і ремонтних бригад з диспетчером іншої організації для забезпечення швидкого ремонту по заявкам споживачів. Саме це і стало однією із причин таких ремонтних робіт протягом чотирьох діб по залиттю каналізацією квартири і позивач особисто впевнений, що 31 числа з каналізаційного колодязя воду не відкачували, а лише зробили про це відмітку про виконання в журналі. На вулиці в цей день був сніг і навіть слідів заїзду машини у двір будинку не було. Диспетчера обох компаній не повідомили один одного про виконання робіт та приїзд їхньої бригади на об`єкт. Ремонтна бригада житлової компанії 30 грудня та 1 січня двічі приходили до будинку і відмовилися чистити каналізацію, посилаючись на КП «Кривбасводоканал» і залитий колодязь.
Позивач вважає, що обслуговуюча компанія ТОВ «Сітісервіс-КР» неналежним чином виконувала свої обов`язки щодо утримання будинку по АДРЕСА_2 , а саме утримання в належному стані водопровідно-каналізаційні системи будинку, що призвело до витікання каналізаційних стоків через унітаз в квартирі позивача, яка знаходиться на першому поверсі, а також несвоєчасно ліквідувало вказане затоплення, що завдало позивачу моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях позивача у зв`язку із шкодою завданою майну, необхідністю приймати заходи запобігання цій шкоді у святкові новорічні дні, коли люди святкують у родинному колі, звертатися до заподіювача шкоди з претензією, дзвонити диспетчерам органів місцевого самоврядування, які не прийняли будь-яких заходів, надаючи лише відписки, звертатися до центру БВПД, до юриста, ходити в суд, що суттєво змінило його образ життя. 
Позивач оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у 30000 грн., яку просить стягнути солідарно з відповідачів по справі.
Рішенням Дзержинського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат  Бондарчук А.О., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив наявні у матеріалах справи докази, розглянув справу поверхнево. Позивач зазначає, що судом не було враховано пояснення представника ТОВ «Сітісервіс-КР», яка визнана, що, через засмічення каналізаційного колектору на подвір`ї, відбулося засмічення внутрішньобудинкової системи, де знаходиться квартира позивача, та зазначила, що аварію з моменту звернення позивача не змогли ліквідувати через бездіяльність КП «Кривбасводоканал», і лише 03 січня 2019 року, після прочищення працівниками КП «Кривбасводоканал», було виконано прочищення каналізаційного випуску робітниками цього підприємства. Позивач вважає, що відповідачами не забезпечено належного надання послуг споживачам, і через їх бездіяльність було затоплено квартиру позивача каналізаційними стоками, що завдало йому моральних страждань. Позивач зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що він визнав недоцільним залучати представників відповідача для обстеження квартири та складання Акта про затоплення, адже він навпаки вимагав зайти до квартири та скласти Акт, однак представники відповідачів відмовилися, що підтверджено показами ОСОБА_2 та зафіксовано на аудіо записах телефонних розмов між відповідачами та позивачем. При цьому, зазначає, що до пояснень представника ТОВ «Сітісервіс-КР» щодо неможливості проведення обстеження квартири позивача, слід відноситись критично, адже в матеріалах справи наявна відповідь ТОВ «Сітісервіс-КР» про те, що з 30 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року заяв від мешканців будинку щодо аварії каналізаційної системи не надходило і заходи по усуненню аварії не проводились, тоді як у судовому засіданні представник пояснила, що через засмічення каналізаційного колектору на подвір`ї, відбулося засмічення внутрішньобудинкової системи, де знаходиться квартира позивача. Крім того, вказує й на те, що законодавством встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен доводити, що шкоди завдано не з його вини, чого в даному випадку не встановлено. 
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач КП «Кривбасоводоканал» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального та матеріального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, розташована на першому поверсі двохповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом нотаріальної контори Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрований в реєстрі за №1503 (а.с.8).
Відповідно до претензії від 02 січня 2019 року, скерованої до ТОВ «Сітісервіс-КР», у вищевказаній квартирі 30 грудня 2018 року забилась каналізація та через унітаз всі стоки пішли в квартиру. Станом на 02 січня 2019 року каналізація у квартирі простояла 4 доби (а.с.10).
Згідно відповіді ТОВ «Сітісервіс-КР» вих. №Р-7/п від 01.04.2019 року, останнє розглянуло звернення гр. ОСОБА_3 та зазначило, що засмічення каналізаційного колектору відбулося підтопленням каналізаційними витоками кв. АДРЕСА_3 . Також вказано, що диспетчером ТОВ «Сітісервіс-КР» 31 грудня 2018 року та 01 січня 2019 року були передані телефонограми до КП «Кривбасводоканал» стосовно засмічення каналізаційного колектора. Після прочищення робітниками КП «Кривбасводоканал», було виконано прочищення каналізаційного випуску робітниками ТОВ «Сітісервіс-КР» (а.с.11).
Згідно відповіді ТОВ «Сітісервіс-КР» вих.№1071/1 від 19.08.2019 року, скерованої на ім`я адвоката Умріхіна О.В., який діяв від імені позивача ОСОБА_1 , з 30 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року заяв від мешканців будинку, у тому числі гр. ОСОБА_1 , щодо аварії каналізаційної системи будинку, за адресою АДРЕСА_2 , не надходило. Також підприємством, зі слів мешканців будинку, встановлено, що гр. ОСОБА_1 фактично не проживає у даному будинку, тому обстежити житлове приміщення не було можливості працівниками їхнього підприємства (а.с.12). 
Згідно відповіді КП «Кривбасводоканал» вих. №8639 від 15.08.2019 року, на адвокатський запит ОСОБА_4 , надано відомості щодо реєстрації аварії каналізаційної системи за адресою: АДРЕСА_2 у період з 30.12.2018 року по 03.01.2019 року, зокрема, до диспетчерської служби підприємства 30 грудня 2018 року надходила заява №92403 щодо засмічення системи водовідведення, яка була ліквідована фахівцями Саксаганського цеху КП «Кривбасводоканал» 31.12.2018 року (а.с. 13).
Згідно відповіді Виконавчого комітету Криворізької міської ради вих. 12/20/5715 від 20.08.2019 року, на адвокатський запит ОСОБА_4 з ряду поставлених питань, жодних звернень від ОСОБА_5 з питань аварійної ситуації системи водовідведення в житловому будинку АДРЕСА_2 до Виконкому не надходило і додатково роз`яснено, що за результатами перевірки якості надання комунальних послуг складається акт-претезія, підписується споживачем та виконавцем послуг (а.с.14).
Позивачем представлена фотокартка підлоги чорно-білого кольору, без яких-небудь ідентифікуючих ознак (а.с.15).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, а також причинно-наслідкового зв`язку між, як вважає позивач, завданою йому моральною шкодою, та допущеною з боку відповідачів бездіяльністю, яка це спричинила.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди – і серед інших, – наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода – це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною – є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.
Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження — емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. 
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивачем не доведено належними та допустимими доказами
факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований.
При цьому, факт аварії каналізаційної системи за адресою: АДРЕСА_2 , не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок вказаної аварії, саме через винні дії відповідачів ТОВ «Сітісервіс-КР» та  КП  «Кривбасводоканал», відбулося пошкодження належної йому квартири АДРЕСА_4 , розташованої на першому поверсі цього будинку, та спричинення цим маральних страждань. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якого діє адвокат  Бондарчук Аліна Олексіївна,  - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: