ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Херсон
справа № 766/9484/20 
провадження № 22-ц/819/1560/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач) суддів:	Пузанової Л.В., Воронцової Л.П.	
  	Склярської І.В.,	
секретар	Автонагова Ю.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 01 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Херсонської області про відшкодування моральної шкоди,
встановив:

У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Херсонської області про відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 21 липня 2015 року він звернувся до прокуратури Херсонської області із заявою про вчинення злочину проти правосуддя.
Внаслідок невнесення посадовими особами прокуратури до Єдиного реєстру досудових розслідуваннь даних за його заявою та нездійснення слідчих дій, він неодноразово звертався до суду зі скаргами на бездіяльність та протиправність дій посадових осіб Прокуратури Херсонської області, за результатами розгляду яких судом прийняті рішення про визнання бездіяльності посадових осіб прокуратури неправомірною.
Посилаючись на те, що посадові особи прокуратури Херсонської області, зловживаючи своїми посадовими обов`язками, всупереч вимогам статті 129-1 Конституції України, частини другої статті 21 КПК України умисно не виконували рішення суду, не надсилали йому копії постанови слідчого про закриття кримінального провадження у спосіб та строки передбачені частиною шостою статті 284 КПК України, через що він змушений був витрачати значний час та кошти на численні письмові звернення до прокуратури Херсонської області із проханням виконати вимоги закону, оскаржувати бездіяльність посадових осіб прокуратури Херсонської області, та в подальшому оскаржувати до суду незаконні постанови слідчих прокуратури Херсонської області про закриття кримінального провадження, внаслідок чого йому як професійному судді у відставці завдано моральної шкоди, що виразилась у стражданнях та приниженні, які він зазнав від протиправних дій посадових осіб прокуратури, постійному перебуванні в пригніченому психологічному стані, погіршенні стану здоров`я, позивач просив суд стягнути з Прокуратури Херсонської області в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 000 грн.
Рішенням суду від 01 квітня 2021 року позов задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційний скарзі Перший заступник керівника обласної прокуратури,  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача не відповідають обставинам справи та наданим доказам, зокрема суд не з`ясував та не зазначив, які саме дії (бездіяльність) прокуратури є протиправними, у чому полягають моральні страждання позивача та чи перебувають вони у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з діями (бездіяльністю) прокуратури, а також суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/1587/17, відповідно до яких судові рішення, якими зобов`язано вчинити певні дії не підтверджують протиправність дій чи бездіяльність органу досудового розслідування, прокурора.
Вважає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Херсонської області моральної шкоди, а процесуальні рішення, на які він посилається, є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування, а також реалізації права на оскарження їх процесуальних рішень.
Крім того зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про те, що неналежним досудовим розслідуванням кримінального провадження позивачу як потерпілому завдано моральних страждань, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 потерпілим не визнавався, а пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, суд не врахував, що обставини, встановлені судом касаційної інстанції у справі № 916/1423/17 відрізняються від обставин, встановлених у даній справі, та не є подібними.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 викладені в ній доводи не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що організація досудового розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за заявою позивача, здійснювалася понад розумні строки та неналежно, в результаті чого останній зазнав моральних страждань, мав докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 21.07.2015 року позивач звернувся до прокуратури Херсонської області із заявою про втручання в діяльність судді Дніпровського районного суду м. Херсона.
19.08.2015 року ухвалою слідчого судді Комсомольського районного суду міста Херсона у справі №667/5823/15-к визнано неправомірною бездіяльність прокурора з невнесення відомостей за заявою ОСОБА_1 від 21.07.2015 року до ЄРДР, та зобов`язано прокурора внести відповідні відомості до ЄРДР.
Зазначене судове рішення було виконано, однак у послідуючому слідчим прокуратури Херсонської області кримінальне провадження неодноразово закривалося з підстав відсутності складу кримінального правопорушення, що спонукало ОСОБА_1 звертатися до суду із скаргами на відповідні, прийняті слідчими, постанови.
Так, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2016 року скасовано постанову слідчого прокуратури Херсонської області від 19.11.2015 року про закриття кримінального провадження № 42015230000000239, що розпочато за заявою ОСОБА_1 .
Ухвалою слідчого судді Бериславського районного суду Херсонської області від 02.06.2017 року скасовано постанову слідчого прокуратури Херсонської області від 27.10.2016 року про закриття кримінального провадження № 42035230000000024, внесеного до ЄРДР.
Ухвалою від 03.11.2017 року слідчим суддею Бериславського районного суду Херсонської області задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову слідчого прокуратури Херсонської області від 05.09.2017 року про закриття кримінального провадження № 42015230000000024.
Ухвалою слідчого судді Бериславського районного суду Херсонської області від 26.02.2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову слідчого прокуратури Херсонської області від 05.12.2016 року про закриття кримінального провадження №42015230000000024.
Ухвалою слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 11.10.2018 року скасовано постанову слідчого прокуратури Херсонської області від 23.04.2018 року про закриття кримінального провадження № 42015230000000024.
27.06. 2019 року ухвалою слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області скасовано постанову слідчого прокуратури Херсонської області від 18.02.2019 року про закриття кримінального провадження №42015230000000024, матеріали повернуто слідчому для продовження досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 26.12.2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову слідчого прокуратури Херсонської області від 02.10.2019 року про закриття кримінального провадження № 42015230000000024.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач неодноразово звертався до органів прокуратури зі скаргами з приводу неналежного розслідування кримінального провадження № 42015230000000024.
В травні 2019 року ОСОБА_1 надіслав до Генеральної прокуратури України звернення про порушення службовими особами Генеральної прокуратури України та прокуратури Херсонської області ряду вимог чинного законодавства при розслідуванні наведеного кримінального провадження, яке в червні 2019 року було спрямоване Генеральною прокуратурою України до прокуратури Херсонської області для організації розгляду звернення. 01 липня 2019 року ОСОБА_1 , керуючись положеннями Закону України «Про звернення громадян», подав до прокуратури Херсонської області клопотання про надання йому можливості особисто викласти аргументи уповноваженій на розгляд його звернення особі, брати участь у перевірці поданого звернення та бути присутнім при розгляді останнього.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено і повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування та проведення службового розслідування.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року, яке набрало законної сили, у адміністративній справі № 540/2461/19 за позовам ОСОБА_1 до прокуратури Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність прокуратури Херсонської області щодо незабезпечення реалізації ОСОБА_1 права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 18 Закону України "Про звернення громадян", при розгляді скарги від 29.05.2019 року, та встановлено, що 05.06.2019 року до Генеральної прокуратури України надійшло звернення ОСОБА_1 від 29.05.2019 року, зареєстроване за № 117488-19, в якому позивач просив призначити службове розслідування відносно уповноважених службових осіб Генеральної прокуратури України та уповноважених службових осіб прокуратури Херсонської області за фактами: невиправданої умисної тяганини протягом п`яти років у кримінальному провадженні №42015230000000024 від 06.02.2015 року за статтями 376, 377 КК України; умисного та свавільного ігнорування судових рішень; умисного грубого порушення частини четвертої статті 7 Закону України "Про звернення громадян", Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокуратура України 20.12.2017 року № 357; вчинення прокурором дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; свавільного й умисного порушення статті 126 частини п`ятої, статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129, статті 129-1 Конституції України, пунктів 4-8, 18. 19 Рекомендацій СМ/Кес (2010) 12 Комітету Ради Європи".
Зазначеним рішенням суду встановлено наявність ознаки протиправної бездіяльності прокуратури Херсонської області щодо незабезпечення реалізації ОСОБА_1 права, передбаченого пунктом 1 частини першої  статті 18 Закону України "Про звернення громадян", при розгляді скарги від 29.05.2019 року щодо неналежного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015230000000024.
Крім того, це судове рішення містить посилання на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року у справі №540/1495/19, яким задоволено вимоги ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України та визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 29.05.2019 року в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», Порядком розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 20.12.2017 року №357 та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 06.12.2017 року №343, зареєстрованою Міністерством юстиції України 02.01.2018 року №8/31460. Зобов`язано Генеральну прокуратуру України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 29.05.2019 року в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та відомчими нормативними актами.
На час вирішення цієї справи судами першої та апеляційної інстанції відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року, ухвалене у справі №540/1495/19, набрало законної сили (24.12.2019 року) та залишене без змін Верховним Судом (постанова від 07.10.2020).
Позивач, вказуючи на наведені вище факти, що підтверджують його доводи щодо затягування розслідування у кримінальному провадженні (розслідування триває понад п`ять років) та щодо безпідставного обмеження органами прокуратури його права бути вислуханим та навести свої аргументи щодо рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні, потерпілою у якому є суддя- член його сім`ї, стверджує, що розцінює таку форму поведінки відповідача як умисні, свавільні та протиправні дії посадових осіб прокуратури Херсонської області, які йому як професійному судді у відставці спричинили відчуття залежності і приниження та призвели до пригніченого психологічного стану, погіршення стану здоров`я, тривалого психологічного дискомфорту, порушення душевної рівноваги, що заважає зосередитись на вирішенні питань, пов`язаних із професійною діяльністю, та завдає моральної шкоди.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 1167 ЦК України, якою врегульовано питання щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
За приписами статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, посадової або службової особи цих органів при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, передбачено статтею 1176 ЦК України , відповідно до положень якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частини перша, друга, шоста статті 1176 ЦК України).
Отже, за встановленими судом обставинами справи, завдана позивачеві шкода не пов`язана із незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, що визначені частиною першою статті 1176 ЦК України, тому відшкодовується на загальних підставах.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, зокрема органу державної влади чи посадової або службової особи органу державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб, інші докази.
Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, серед іншого, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана із розміром цього відшкодування.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом, зокрема у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
 У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
 Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
 При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Зважаючи на встановлені судом обставини, в яких перебував позивач в результаті тривалого розслідування кримінального провадження, розпочатого за його заявою, неусунення слідчими прокуратури недоліків і порушень норм процесуального права при зібранні, дослідженні та оцінці доказів у кримінальному провадженні та як наслідок- неодноразове (сім разів), визнане у судовому порядку неправомірним, закриття кримінального провадження, а також порушення норм права при вирішенні його звернення до органів прокуратури в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» (цей факт встановлено рішеннями судів) , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неправомірні рішення, дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури викликали у позивача негативні емоції, які досягли рівня страждання та приниження, що заподіяли йому моральну шкоду, розмір якої визначено судом з урахуванням характеру правопорушень, їх тривалості та повторюваності, вимог розумності і справедливості.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах та як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи скаржника щодо невстановлення судом обставин, які б підтверджували наявність у спірних правовідносинах умов для покладення на відповідача відповідальності за завдану позивачеві шкоду, в тому числі його посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.10.2018 року у справі №201/1587/17, згідно із якими судове рішення, яким зобов`язано вчинити певні дії, не підтверджує протиправність дій чи бездіяльності органу досудового розслідування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема, ухвалами слідчих суддів про скасування постанов слідчих прокуратури, за змістом яких задоволення скарг ОСОБА_1 на ці постанови відбувалося з тих підстав, що висновки слідчого щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження є невмотивованими, винесеними незаконно та передчасно, прийнятими без дотримання вимог як Кримінального, так і Кримінально-процесуального кодексів України.
Закриття кримінального провадження відбувалося повторно (сім разів) із викладенням тотожних попереднім висновків та без врахування висновків слідчих суддів, зазначених у судових рішеннях, що набрали законної сили.
Ці послідовні неправомірні дії протягом п`яти років, а також встановлене судовим рішенням порушення прав позивача при розгляді його звернення у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», підтверджують доводи позивача про те, що така немотивована та протиправна поведінка органу прокуратури спричинила його страждання та приниження, які супроводжувалися тривогою, занепокоєнням, розчаруванням, відчуттям несправедливості та тривалої невизначеності, іншими негативними переживаннями, в тому числі пов`язаними із професійною діяльністю. Наведені обставини свідчать як про завдану позивачеві неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових осіб прокуратури моральну шкоду, так і про причинно-наслідковий зв`язок між цією шкодою та протиправною поведінкою відповідача, адже саме конкретна поведінка посадових осіб останнього без будь-яких додаткових факторів стала причиною завданої позивачеві моральної шкоди.
Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01.04.2020 року у справі №641/7772/17, від 30.06.2020 року у справі №641/7984/17, від 11.09.2020 року у справі №638/11416/18, від 03.03.2021 року у справі №638/17962/15, від 28.01.2019 року у справі №686/7576/18, від 13.05.2021 року у справі №638/8493/19, колегія суддів вважає недоречним, оскільки висновки суду касаційної інстанції у цих справах стосуються поодиноких випадків реалізації особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування та зводиться до того, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, в той час як в цій справі обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених ним вимог є іншими.
Не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги щодо помилкового зазначення в рішенні суду про процесуальний статус позивача у кримінальному провадженні та врахування судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17, яка, на думку прокурора, не є тотожною із справою, що переглядається судом апеляційної інстанції, оскільки ці висновки зроблені судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд надав оцінку з дотриманням правил, визначених статтею 89 ЦПК України.
Підстав для переоцінки цих доказів колегія суддів не вбачає.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                               Л. В. Пузанова

Судді:                                                               Л. П. Воронцова

                         І. В. Склярська

Повний текст постанови складено 29 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова