22-ц/804/1778/21 
                                                                                263/8074/19 
                                               
                                                                            Єдиний унікальний номер 263/8074/19
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/1778/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

14 липня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.,
     за участю секретаря Сидельнікової А.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Маріупольська міська рада,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року, у складі суду Шевченко О.О., повний текст якого складено 29 квітня 2021 року, у цивільній справі про зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
31 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, розташований на земельній ділянці (кадастровий номер 1412336300:01:012:0639) за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння знаходиться в середині житлової забудови, з усіх сторін оточене сусідськими земельними ділянками, загородженими парканами, окрім частини вулиці, проходу який вів до будинку позивача. 
У зв`язку з тим, що сусіди незаконно, самовільно перегородили парканами частину вулиці, яка була єдиним законним проходом до його домоволодіння з боку АДРЕСА_2 , позивач неодноразово звертався до посадових осіб Маріупольської міської ради з проханням вжити заходів щодо звільнення незаконно і самовільно перекритої частини вулиці і відновити прохід між АДРЕСА_2 , тим самим усунути перешкоди у вільному користуванні вулицею для проходу до його домоволодіння. 
На звернення позивача відповідач запропонував позивачу самостійно вирішувати дане питання у судовому порядку, так як незаконно і самовільно перекритого проходу між зазначеним провулком і вулицею не існує. 
Відповідач провів перевірку за зверненням позивача без залучення організацій, які б могли визначити на місцевості координати знаходження меж законно зайнятих земельних ділянок та незаконно зайнятих земельних ділянок, які є частиною вулиці, і проходом між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 . до будинку позивача. 
Відповідно до витягу з протоколу засідання виконкому Жданівської міської ради №14 від 24.05.56, відповіді начальника головного управління містобудування та архітектури ММР Коверіна А.А. від 18.09.17 року та стереотопографічної зйомки, виготовленої трестом «Геотопозйомка» прохід між АДРЕСА_2 та вул.Цегляною існує. 
У відповідача відсутні будь-які документи щодо ліквідації вказаного проходу, або передачі зазначеної земельної ділянки іншому власнику або користувачеві. Також у осіб, які незаконно перекрили вказаний проїзд, відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які є частиною вулиці. 
Оскільки відповідачем не вирішено вказане питання, хоча зазначене у відповідності до законодавства входить до його обов`язків, а позивач не може виступати належним позивачем у справі щодо незаконного зайняття комунальної власності, земель громадського користування, він змушений звернутись до суду з вказаним позовом. 
Відповідно до заяви про доповнення позовних вимог, просить зобов`язати відповідача провести необхідні дії по звільненню і поверненню незаконно зайнятої земельної ділянки та відкрити перекриту парканами частину вулиці – проходу з провулку Шевченка між домоволодіннями АДРЕСА_3 до дому АДРЕСА_1 , між домоволодіннями АДРЕСА_4 між домоволодіннями АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6 ; та зобов`язати відповідача відновити вільний прохід по частині вулиці з проходом між АДРЕСА_2 , усунути перешкоди у вільному користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , зобов`язати Маріупольську міську раду в разі необхідності, ініціювати вилучення для суспільних потреб частину приватизованих земельних ділянок для відновлення проходу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки по АДРЕСА_7 , площею 0,1000 га (кадастровий номер 1412300000:04:012:0317) знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Власником земельної ділянки по АДРЕСА_8 площею 0,0828 га (кадастровий номер 1412300000:04:012:0358) є ОСОБА_4 . Земельна ділянка по АДРЕСА_6 площею 0,1000 га (кадастровий номер 1412300000:04:012:0433) належить ОСОБА_5 . За адресою: АДРЕСА_9 фактично існує два домоволодіння, які належать ОСОБА_6 , та яким присвоєно кадастрові номери 1412336300:01:012:0673 площею 0,0381га та 1412336300:01:012:0763 площею 0,0339 га. Усі перелічені домоволодіння з земельними ділянками уже сформовані, мають відповідні кадастрові номери, їх межі визначено та перенесено до Державного земельного кадастру. 
З наведеного вбачається, що відповідач не є власником зазначених земельних ділянок. Крім того відповідач не розробляв та не затверджував на території розташування домоволодінь АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 , та домоволодінь АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6 жодних проектів, передбачених Законом. Внаслідок вказаного позивачем не надано належних, допустимих доказів на підтвердження обставин позовної заяви та її законного обґрунтування. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що представник відповідача не навів у своєму відзиві жодної обставини, яка мала значення для справи.
У відзиві перераховані кадастрові номера земельних ділянок по АДРЕСА_2 , та зроблений безпідставний висновок про те, що ділянки сформовані, їх межі визначені, а рішення про передачу земельних ділянок у власність є діючим.
Проте не надано відповіді, чому перевірка заяви позивача була проведена органами, які не мали на це право; не надано відповіді чому перевірка проводилась за відсутністю заявника та залучення організації, яка б могла визначити на місцевості координати знаходження меж земельних ділянок, прилеглих до проходу між АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 до будинку позивача; чи має відповідач будь-які правовстановлюючі документи щодо ліквідації вказаного проходу, так як це питання відноситься виключно до компетенції відповідача; яким чином позивач має можливість користуватися, володіти та розпоряджатися своїм власним майном у вигляді домоволодіння, при умові перекриття парканами проходу до нього. 
Суд першої інстанції не звертаючи уваги на матеріали справи та надані докази, зробив висновок про те, що згідно відповіді Центральної райадміністрації ММР від 13.12.2018 року, доступ на територію домоволодіння позивача можливий через прохід довжиною близько 20м між будинками АДРЕСА_10 та АДРЕСА_9 , який є спільним для будинків №5,7 та АДРЕСА_1 та огороджені хвірткою. 
Вказаний висновок суду безпідставний, так як ніякого проходу між вказаними будівлями не існує, так як земельна ділянка за адресою буд. АДРЕСА_11 належить на праві власності громадянці ОСОБА_7 .. 
Суду першої інстанції були надані техпаспорт домоволодіння  АДРЕСА_11 , акт на право власності, що у повній мірі доказують відсутність будь-яких проходів скрізь буд. АДРЕСА_11 .
Відмовляючи позивачу суд першої інстанції стверджує, що відповідач не є власником спірних земельних ділянок, котрі вже сформовані, мають відповідні кадастрові номери та межі їх визначені. 
Але, при цьому очевидно, що відповідач був власником частини вулиці та проходу між АДРЕСА_2 . При цьому суд ніяк не цікавить, а куди і коли поділася частина вулиці, яка була комунальною власністю за що відповідач несе повну відповідальність. 
Судом не взято до уваги, що  до отримання кадастрових номерів та визначених меж земельних ділянок, позивач звертався до відповідача із заявами про незаконно встановлені межі з 2016 року та просив відповідача провести перевірку законності встановлення меж земельних ділянок, котрими  був загороджений єдиний прохід до його будинку, які були залишені без наслідків. 
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити. 
Представник відповідача Маріупольської міської ради Драпак Е.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , згідно витягу про державну реєстрацію прав Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» № 33223438 від 20.02.2012 року.
Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0069 га, було присвоєно кадастровий номер 1412336300:01:012:0639.
28.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольської міської ради із заявою, зареєстрованою 28.11.2018 року за №К-20941-11-1.1.2, в якій просив прийняти рішення про звільнення проходу до його будинку у відповідності до закону.
Згідно відповіді Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13.12.2018 року №К-20941-11-1.1.2, представником комітету самоорганізації населення «Новоселівка» та департаменту по роботі з активами міської ради здійснено комісійне обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено, що доступ на територію зазначеного домоволодіння можливий через прохід довжиною близько 20 м між будинками АДРЕСА_10 та АДРЕСА_9 , який є спільним для будинків №5, АДРЕСА_11 , та 9 та огороджений калиткою. Також зазначено, що з метою встановлення законності розмежування території приватних домоволодінь, прилеглих до вказаного проходу, було зроблено запити до МКП «Бюро технічної інвентаризації» та Головного управління містобудування та архітектури.
Відповідно до виписки з протоколу №14 засідання виконкому міської Ради депутатів трудящих від 24 травня 1956 року, було вирішено зареєструвати земельні ділянки по кварталу №286-287 відповідно до додатку 1.
З копії стереотопографічної зйомки масштабу 1:2000, виконаної трестом Гоетопозйомка у 1959 році, та викопіювання з плану м.Маіруполя від 22.06.2017 року вбачається наявність проходу з АДРЕСА_8 до будинку АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді Головного управління містобудування і архітектури №30.8-389-30.1 від 18.09.2017 року, на стереотопографічній зйомці масштабу 1:2000, виконаній у 1959 році, дійсно мається прохід до будинку АДРЕСА_12 , також зазначений прохід відмічений на плані міста. 
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№425546, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0658 га за адресою: АДРЕСА_11 .
Як вбачається з технічної документації, наданої Відділом у м.Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_9 належить будинок за адресою: АДРЕСА_7 на підставі договору дарування від 05.09.2006 року, посвідченого Першої маріупольською державною нотаріальною конторою. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№727899, ОСОБА_9 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за вказаною адресою. Згідно акту про встановлення кордонів земельної ділянки від 13.09.2007 року, межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_7 в натурі проходять по огорожі, стінам домоволодінь, будинку, а на відкритих місцях кутах поворотів, що відповідає також плану зовнішніх меж земельної ділянки. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за кадастровим номером 1412300000:04:012:0317, земельна ділянка площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_7 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , розмір частки ?, та ОСОБА_3 , розмір частки 1/2. 
Відповідно до технічної документації ОСОБА_4 та ОСОБА_10 належить будинок за адресою: АДРЕСА_13 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.06.2003 року, посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№703590, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0828 га за адресою: АДРЕСА_8 (кадастровий номер 1412300000:04:012:0358). Згідно акту про встановлення кордонів земельної ділянки від 21.02.2007 року, суміжними землекористувачами земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_13 є ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 належить на праві приватної власності ОСОБА_15 , розмір частки 1/1. Земельна ділянка по АДРЕСА_6 площею 0,1000 га (кадастровий номер 1412300000:04:012:0433) належить ОСОБА_5 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_9 , будинок за адресою: АДРЕСА_9 , земельна ділянка площею 694 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , розмір частки 1/1, яким присвоєно кадастрові номери 1412336300:01:012:0673 площею 0,0381 га та 1412336300:01:012:0763 площею 0,0339 га.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , розмір частки 13/25, ОСОБА_16 , розмір частки 12/25.
Усі перелічені домоволодіння з земельними ділянками уже сформовані, мають відповідні кадастрові номери, їх межі визначено та перенесено до Державного земельного кадастру. 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами першою статті 15 та ст.16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права, шляхом звернення до суду, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно пунктів «г», «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 78-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно до частини десятої статті 78-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. 
Відповідно до частин першої та другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно частини першої статті 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Згідно статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення контролю відбувається в разі: знищення межових знаків - дії громадян, які призвели до втрати в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, внаслідок чого виникає потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з їх відновлення; самовільного зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації.
Як було встановлено судом першої інстанції і не спростовано доводами апеляційної скарги, більшість користувачів земельних ділянок дотичних до так званого проходу між  АДРЕСА_2 є їх власниками. 
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).
Відповідно до частин другої, четвертої статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до статей 318, 319, 321, 391 ЦК України власник земельної ділянки як власник нерухомого майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
З огляду на вказане позивач звертаючись з позовом до Маріупольської міської ради залишив поза увагою, що порушене ним питання стосується не тільки обов`язків зазначеного ним відповідача, а і прав власників земельних ділянок паркани яких стали перепоною для належного користування належним йому домоволодінням.
Вказана обставина позбавила можливості власників інших земельних ділянок, які на думку позивача неналежним чином дотримуються вище перелічених норм законів, скористатися своїми правами під час вирішення спірного питання. 
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З аналізу наведеного вбачається, що вимоги позивача в першу чергу впливають на майнові права осіб, земельні ділянки яких  перешкоджають позивачу користуватися своїм домоволодінням.
Вказана обставина не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, оскільки у позовній заяві позивач визначає відповідачів, предмет та підстави спору.
Наведене свідчить, що процесуальні права та обов`язки сторін, передбачені ст.49 ЦПК України на власників земельних ділянок, які заважають позивачу в реалізації своїх прав, не розповсюджуються, вони мають можливість користуватися правами передбаченими лише статтею 43 ЦПК.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 4 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16, належним відповідачем у справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; участь у справі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору (пункт 36). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
Проте, як зазначено в правовій позиції, висловленій  в постанові Верховного Суду  від  01 липня 2020 року у справі N 554/5000/18, відмова в позові з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача не перешкоджає особам, які вважають, що їхні права порушені, звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2021 року.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Касаційна скарга подається безпосередньо до  суду касаційної інстанції.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         М.Ю. Лопатіна

          О.М. Пономарьова