УХВАЛА
26 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 1-1/11
провадження № 13-133зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача  ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 
розглянула заяву засудженого  ОСОБА_19 про перегляд за  виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вироку Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі – ВССУ) від 13 грудня 2011 року і
встановила:
Як убачається з  матеріалів  провадження за заявою, вироком Апеляційного суду  Черкаської області від 20 квітня 2011 року, який 13 грудня 2011 року залишено без зміни ВССУ,   ОСОБА_19 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 15 квітня 2021 року в  справі «Пятаченко та інші проти України» (заява №22851/20), виходячи зі своєї усталеної практики, констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, засуджений ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами постановлених щодо нього судових рішень. На думку заявника,констатоване порушення Конвенції доводить незаконність рішень, адже національними судами не було додержано права засудженого мати реалістичну перспективу дострокового звільнення. ОСОБА_19 вважає, що для відновлення порушеного права необхідно частково скасувати ухвалу ВССУ від 13 грудня 2011 року в частині призначеного покарання, а справу направити до суду апеляційної інстанції для розгляду.
Від дня надходження заяви до 25 серпня 2021 року її автоматизований розподіл не було здійснено з підстав, передбачених підпунктом 2.3.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Велика Палата, перевіривши подану заяву, виходить з такого.
ЄСПЛ у рішенні «Пятаченко та інші проти України», констатуючи порушення ст.  3  Конвенції стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення, зазначив, що Конвенція не забороняє застосування цього виду покарання до осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, таких як убивство. Однак  у  європейській пенітенціарній політиці робиться наголос на реабілітації ув`язнених; первинне виправдання ізоляції особи від суспільства може втратити актуальність після тривалого відбуття покарання. Тож для додержання вимог ст. 3 Конвенції має існувати можливість скорочення довічного ув`язнення, тобто засуджений повинен мати перспективу звільнення та можливість перегляду вироку на основі оцінки того, чи існують законні пенологічні підстави для його тривалого ув`язнення, до яких належать: покарання, стримування, захист громадськості та реабілітація. При цьому ЄСПЛ постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Таким чином у рішенні міжнародної судової установи, на яке ОСОБА_20 посилається як на підставу для перегляду, ЄСПЛ указав на системну проблему в  українському законодавстві, що належить подолати заходами загального характеру – шляхом унесення до чинних законів змін, спрямованих на усунення її першопричини, а саме шляхом запровадження в Україні процедур, котрі би на законодавчому рівні забезпечували у перспективі можливість звільнення або дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.
Удосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін та доповнень є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України, у тому числі і на виконання рішень міжнародної судової установи відповідно до Закону України від 23 лютого 2006  року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Застосовані у справі  ОСОБА_19 принципи та характер констатованого порушення Конвенції свідчать про те, що не було додержано такого права заявника, яке наразі неможливо відновити у вигляді того ж стану чи становища, що існували до порушення Конвенції. У таких випадках, з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету міністрів Ради Європи від 19 січня 2000 року, засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру, виконання яких покладається на компетентні органи державної влади.
Рішення ЄСПЛ, ухвалене на користь  ОСОБА_19 , не містить вказівок на те, що в основі констатованих щодо заявника порушень Конвенції лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні, або що ці порушення були спричинені рішеннями, ухваленими в межах кримінальної справи, які й надалі зумовлюють шкідливі наслідки і не можуть бути усунуті іншим способом, ніж як скасування судових рішень у справі заявника.
З урахуванням наведеного відсутні правові підстави для відкриття провадження за   заявою  ОСОБА_19 про перегляд оскаржених вироку та ухвали за виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
З огляду на викладене у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 слід відмовити, а заяву з усіма доданими матеріалами – повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого  ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК вироку Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2011 року.
Заяву  ОСОБА_19 з усіма доданими до неї матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                        ОСОБА_1 
Судді:                                    ОСОБА_2                                             ОСОБА_11 
ОСОБА_3                                           ОСОБА_12 
ОСОБА_4                                                ОСОБА_13 
ОСОБА_5                                     ОСОБА_14 
ОСОБА_6                                        ОСОБА_15 
ОСОБА_7                                        ОСОБА_16 
ОСОБА_8                                     ОСОБА_17 
ОСОБА_9                                                       ОСОБА_18 
ОСОБА_10