ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-505/11	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/787/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря — Іванюта О.М.
та сторін —апелянта ОСОБА_1 , представника Підволочиського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шкільняк В.Є. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-505/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року, постановлену суддею Сташків Н.Б. у справі за поданням головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, 

В С Т А Н О В И В:

       у січні 2019 року Головний державний виконавець Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань. 
       Подання обґрунтовує тим, що на виконанні Підволочиського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження 46431659 з виконання виконавчого листа № 2-505, виданого 25 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ “Український інноваційний банк” заборгованість за кредитом 225779,54 грн, та 1820 грн судових витрат. Рішення суду станом на день звернення з клопотанням не виконано в повному обсязі, будь-яких дій спрямованих на його виконання з 10 лютого 2015 року не здійснено. Вжитими виконавцем заходами під час перевірки майнового стану 05 грудня 2018 року здійснено опис та арешт майна домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику на праві власності. Однак реалізувати дане майно немає можливості через дію Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”, так як даний кредит боржнику згідно рішення суду № 2-505/11 від 03 листопада 2011 року надавався у доларах США. Згідно інформації наданої на запити РСЦ МВС у Тернопільській області, ТзОВ «АВС-РЕЄСТР», Головним управлінням Держпродспоживслужби, Управління держпраці майно належне боржнику на праві власності відсутнє. 
        ОСОБА_1 згідно відповіді ПФУ від 21 січня 2019 року, ДВС від 22 січня 2019 року - пенсію та доходи не отримує, окрім виявленого та накладеного арешту від 09 січня 2018 року майна та інших відкритих рахунків немає. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 неодноразово перетинала державний кордон по паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 07 листопада 2014 року. Враховуючи викладене, а також те, що рішення суду не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, тому головний державний виконавець просить клопотання задовольнити. 
       Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року подання головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України задоволено.
       Тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительку с. Городниця Підволочиського району Тернопільської області, документовану паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданим 07 листопада 2014 року, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 2-505, виданим Підволочиським районним судом Тернопільської області 25 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ “Український інноваційний банк” заборгованість за кредитом — 225779,54 грн та 1820 грн судових витрат.
       В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Підволочиського районного суду від 31 січня 2019 року та відмовити у задоволені подання головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України.
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що ухвала суду першої інстанції винесена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
       Будь-яких доказів на підтвердження факту свідомого ухилення від виконання своїх зобов`язань, відомостей про її обізнаність з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання матеріали справи не містять. 
       Ухвала про витребування в порядку ст. 88 Закону України “Про виконавче провадження” документів виконавчого провадження для огляду судом не приймалась.
       Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення від виконання зобов`язань. Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного. Обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавить ОСОБА_1 можливості поїхати в іншу країну, отримати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу та таким чином виконувати свої зобов`язання.
       Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.
       У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в них.
       Представник Підволочиського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шкільняк В.Є. апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Задовольняючи подання головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від сплати заборгованості, у неї відсутнє майно, яке можна реалізувати в рахунок погашення заборгованості, що унеможливлює виконання рішення суду, призводить до порушення прав та законних інтересів стягувача.
       З таким висновком колегія суддів повністю не може погодитись з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження номер 46431659 з виконання виконавчого листа № 2-2-505, виданого 25 листопада 2011 року на підставі рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором № 151/06-ф від 21 листопада 2006 року в сумі 225779 грн 54 коп та 1820 грн судових витрат, всього разом 227599,54 грн. 
       10 лютого 2015 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 
       В той же день копію постави про відкриття виконавчого провадження надіслано на адресу ОСОБА_1 , однак в матеріалах справи відсутні докази отримання її боржником (а.с.7).
       09 січня 2018 року № 70/13-31 та 15 серпня 2018 року викликом державного виконавця зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до Підволочиського відділу ДВС для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих відомостей про оплату (а.с. 10, 16).
       09 січня 2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-505 від 25 листопада 2011 року постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку філії «Тернопільське обласне АТ «Ощадбанк» м. Тернопіль, номер рахунку НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 13)
       05 грудня 2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-505 від 25 листопада 2011 року постановою державного виконавця накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 59,6 кв. м із надвірними будівлями.
       Інформація щодо джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб відсутня, про що свідчать довідки Державної фіскальної служби України № 1047329308 від 21 січня 2019 року та Пенсійного фонду України № 1047219396 від 21 січня 2019 року.
       Для виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем на підставі Закону України “Про виконавче провадження” перевірено майновий стан боржника в реєструючих органах. В ході перевірки не виявлено майна, яке належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення.
       З довідки, виданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія паспорта НОМЕР_3 , перетинала державний кордон : виїзд 26 вересня 2018 року, 12 вересня 2017 року, 26 червня 2017 року, 20 жовтня 2016 року, 20 березня 2015 року.
       Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували отримання боржником викликів державного виконавця, що свідчить про відсутність ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на неї державним виконавцем у вищезазначених викликах. 
       В силу ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
       Закон України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
       Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України” право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язання або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
       Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
       Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов`язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших громадян.
       На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь - які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
       Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.
       За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
       Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному, чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.
       Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
       На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
       Однак всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України державний виконавець не надав суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї обов`язків з виконання рішення суду. 
       Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, зокрема, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
       Як вбачається із представленої до суду апеляційної інстанції квитанції № 62-1284К від 09 липня 2021 року ОСОБА_1 оплатила борг та виконавчий збір на загальну суму 250600 грн.        
       Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, а за відсутності доказів ухилення від виконання зобов`язань, подання не може бути задоволено. 
       Неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань можуть бути однією з підстав для відмови у задоволенні клопотання. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2015 року, а також виклики державного виконавця з`явитись у ДВС не отримувала. Також слід відмітити, що з моменту відкриття виконавчого провадження з 10.02.2015 року по січень 2018 року ДВС Підволочиського району жодних дій вчинено не було.
       Крім того, як зазначено вище боржник вже оплатила суму заборгованості, встановлену виконавчим листом № 2-505 від 25 листопада 2011 року.
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
       З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, ухвала Підволочиського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року скасуванню на підставі пп. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні подання. 
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

       П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні подання головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України — відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст постанови складено 16 липня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         С.І. Дикун

                                                                                Н.М. Храпак