Справа № 338/716/21 
Провадження № 22-ц/4808/1245/21 
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:           Девляшевського В.А., Бойчука І.В. 
секретаря          Петріва Д.Б.
з участю         представника ОСОБА_1 адвоката Квятковського Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 18 червня 2021 року, постановлену у складі судді Шишка О.А. в смт.Богородчани за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно письмової розписки від 20.10.2018 року він позичив відповідачеві ОСОБА_2 50000 доларів США, які останній зобов`язався повернути йому до 31.12.2018 року, однак не повернув, що стало підставою звернення до суду із позовом. ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 20.10.2018 року, а саме: 50 000 доларів США – сума позики та 2424,65 доларів США заборгованість по відсоткам за період з 01.01.2019 року 12.08.2020 року.
       27.01.2021 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до відповідача, в якій зазначив, що в ході судового розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 вказав, що розписка від 20.10.2018 року була надана ОСОБА_2 , однак ця розписка фактично зафіксувала заборгованості по інших розписках півтора-двохрічної давності, а по розписці від 20.10.2018 року відповідач жодних грошових коштів від позивача не отримував.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що розписка від 20.10.2018 року була написана ним під тиском, а кошти, позичені у ОСОБА_1 згідно попередніх розписок за 2012 рік, він повернув до березня 2018 року, так після 2012 року він передав ОСОБА_1 дерев`яний будинок розмірами 8 на 12 на суму приблизно 27 000,0 доларів США.
Крім того, впродовж трьох років часу, починаючи з 2012 року, ОСОБА_2 замість ОСОБА_1 сплачував грошові кошти в сумі по 1000,0 доларів США щомісячно по кредиту за автомобіль марки Toyota в Правексбанк.
Позивач за зустрічним позовом стверджує, що в цілому на рахунок ОСОБА_1 він особисто перерахував 200 000,00 грн. Так само ОСОБА_1 було повернуто кошти за трактор МТЗ-92 в сумі 11000,0 доларів США.
Також ОСОБА_1 надав пояснення, що в рахунок отриманих запасних частин в Маніту (автонавантажувач) ОСОБА_2 надав 33 куби дошки на суму 97 000,0 грн.
ОСОБА_2 вказав також, що 27.07.2020 року ОСОБА_1 дав розписку на виконання договору купівлі-продажу трактора МТЗ-92 та причіпа марки «2ПТС-4М» за ціною 13000,0 доларів США. У розписці ОСОБА_1 ствердив, що він отримав у повному обсязі кошти за транспортний засіб МТЗ-92 та зобов`язався укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу причіпа «2ПТС-4М», однак до цього часу не вчинив жодних дій на виконання розписки. Позивач за зустрічним позовом просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 200000 грн, зобов`язати ОСОБА_1 повернути 33 куби дошки на суму 97000 грн, а також стягнути з ОСОБА_1 1000 доларів США, що еквівалентно 28200 грн. за переданий причіп марки «2ПТС-4М».
Ухвалою Богородчанського районного суду від 18 червня 2021 року зустрічну позовну заяву передано на розгляд Гусятинського районного суду Тернопільської області.
       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та просить направити справу для продовження розгляду до Богородчанського районного суду.  На думку апелянта, передання до іншого суду не ґрунтується на процесуальному законі та унеможливить проведення належного та якісного допиту свідків, що буде лише перешкоджати завданню цивільного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Передаючи позов ОСОБА_2 на розгляд до Гусятинького районного суду Тернопільської області суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість продовження розгляду зустрічної позовної заяви разом з первісним позовом так як рішення вже набрало законної сили, тому її слід розглядати як позовну заяву за загальним правилом цивільного судочинства. В позовній заяві зазначено, що відповідач проживає за адресою с. Оришківці Гусятинсьького району Тернопільської області, за таких обставих дана справа не підсудна Богородчанському районному суду Івано-Франківської області та підлягає передачі на розгляд Гусятинського районного суду Тернопільської області.
Постановлена судом першої інстанції ухвала відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що предметом первісного позову ОСОБА_1 є стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за розпискою від 20.10.2018 року. 
Водночас ОСОБА_2 у своєму зустрічному позові вказує на обставини взаєморозрахунків між сторонами спору за розпискою від 20.10.2018 року, яка зі слів ОСОБА_2 , підсумовує заборгованість за розписками за 2012 та 2019 роки.
Крім того, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що розписки від 27.02.2019 року та від 20.07.2020 року  стосуються відчуження  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  трактора МТЗ-92 та причіпа марки «2ПТС-4М», містять умови щодо передачі-отримання коштів за вказані транспортні засоби та умови укладення договору купівлі-продажу причіпа марки «2ПТС-4М».
Ухвалою суду від 05.04.2021 року зустрічний позов повернуто ОСОБА_2 .
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.06.2021 року скасовано ухвалу Богородчанського районного суду від 05.04.2021 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рішенням Богородчанського районного суду від 14.06.2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2018 року в розмірі 50000 п`ятдесят тисяч) доларів США, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2424 (дві тисячі чотириста двадцять чотири) доларів США 65 центів, а загалом на користь позивача -52424 ( п`ятдесят дві тисячі чотириста двадцять чотири) доларів США 65 центів.
       ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
       Статтею 187ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК.
       Згідно ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
       Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.
       Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.
       Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них, зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом та подання зустрічного позову у строк, визначений для подання відзиву.
       Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову, суд вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову, чи поданий зустрічний позов у строк для подання відзиву на позов.
       Аналогічний зміст містить й п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року.
       Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неможливості продовження розгляду зустрічної позовної заяви разом з первісним позовом, оскільки 14 червня 2021 року первісний позов судом вирішений. Тому його слід розглядати як позовну заяву за загальним правилом цивільного судочинства. 
       За змістом позовної заяви зазначено, що відповідач проживає за адресою: с.Оришківці Гусятинського району Тернопільської області. За таких обставин судом правильно встановлено, що дана справа підлягає предачі на розгляд до Гусятинського районного суду Тернопільської області.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За загальним правилом частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
       Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що передання до іншого суду не ґрунтується на процесуальному законі та унеможливить проведення належного та якісного допиту свідків, що буде лише перешкоджати завданню цивільного судочинства, так як суперечать ч.1ст.27 ЦПК України.
       Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті   6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. Ухвалу Богородчанського районного суду від 18 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текс складено 29 вересня 2021 року.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк
                                                                І.В.Бойчук
В.А.Девляшевський