Номер провадження: 22-ц/813/2767/21 
Номер справи місцевого суду: 521/2553/19
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О. М., 
за участю секретаря - Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрієва Вячеслава Петровича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович Олени Юріївни ( АДРЕСА_2 ), Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Василенко Олени Вікторівни (м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 15), ОСОБА_2 (АДРЕСА_7), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору дарування квартири, витребування з незаконного володіння квартири, встановлення порядку виконання рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
12.02.2019 р. Одеська міська рада звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просила визнати спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою, визнати недійсним договір дарування вказаної квартири від 14.06.2017 р., укладений між ніби то ОСОБА_4 та ніби то ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 242, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради зазначену квартиру, встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 35677065 від 14.06.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю.; рішення про державну реєстрацію змін до права власності, індексний номер 36450249 від 03.08.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36456829 від 03.08.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю.; рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, індексний номер 36771905 від 23.08.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою в особі Одеської міської ради права власності на вказану квартиру.
В обґрунтування позовних вимог Одеська міська рада зазначила, що співробітниками Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в ході якого встановлено наступне. В травні 2017 р. помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація про спадкоємців у спадковому реєстрі відсутня. Вказана квартира входила до складу спадщини, а тому, враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади м. Одеси. 14.06.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування р. № 242, згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 зазначену квартиру, про що прийнято рішення про реєстрацію права власності за індексним номером 35677065 від 14.06.2017 р., за яким право власності зареєстровано за ОСОБА_2 . Однак, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Вищевказаний договір дарування від 14.06.2017 р. є недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України. В подальшому, 03.08.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. прийнято рішення про реєстрацію змін, а саме змінено прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ». Також посвідчено договір дарування від 03.08.2017 р., відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняв спірну квартиру, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 36456829 від 03.08.2017 р. Право власності зареєстровано за ОСОБА_3 . В подальшому 23.08.2017 р. (через 20 днів) ОСОБА_3 продав спірну квартиру добросовісному набувачу ОСОБА_1 . Договір купівлі-продажу спірного майна за № 5023 від 23.08.2017 р. посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., а також прийнято рішення про реєстрацію права власності нерухомого майна за індексним № 36771905 за ОСОБА_1 . Оскільки територіальна громада м. Одеси з часу відкриття спадщини набула речові права на нерухоме майно, а спірне майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі договору купівлі-продажу, який є недійсним, таке майно підлягає витребуванню. Рішення суду про задоволення позову є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Одеською міською радою, а попередні реєстрації права власності на спірну квартиру скасуванню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року позовну заяву Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ЄДРПОУ 26597691), - задоволено частково.
Визнано спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою.
Встановлено порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, індексний номер 36771905 від 23.08.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко Оленою Вікторівною та є підставою зареєструвати за територіальною громадою в особі Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ЄДРПОУ 26597691) право власності на квартиру АДРЕСА_4 .
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що є всі підстави для визнання за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_4 .
В іншій частині вимог, суд першої інстанції дійшов наступного.
Визнання договору дарування від 14.06.2017 р. за р. № № 242 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не буде ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, особливо з урахуванням позовної вимоги про витребування з незаконного володіння спірної квартири
На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири необхідно відмовити.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що віндикаційний позов і витребування спірної квартири у ОСОБА_1 як добросовісного набувача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. З огляду на зазначене суд відмовив у завдоволенні позовної вимоги про витребування спірного майна.
Судом також зазначене, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36771905 від 23.08.2017 р., за яким право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .
Скасування цього рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є достатнім способом захисту прав Одеської міської ради.
Скасування інших рішень індексний № 35677065 від 14.06.2017 р. та індексний номер 36450249 від 03.08.2017 р. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень не має правового значення та юридичних наслідків, з врахуванням того, що це рішення є підставою для реєстрації за позивачем права власності на спірну квартиру, як на відумерлу спадщину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду 20.02.2020 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Дмитрієвим Вячеславом Петровичем подано апеляційну скаргу відповідно до вимог якої відповідач просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог Одеської міської ради - скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає рішення Малиновського районного суду м. Одеси в частині задоволення позовних вимог незаконним та необґрунтованим в зв`язку з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права полягає в тому, що в якості письмових доказів, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору прийнято копії з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження внесеного в ЄРДР від 10.09.2018 р. за №12018160470003 156, a саме повідомлення про вручення підозри у вчиненні кримінального правопорушення та висновок судово-медичної експертизи, якою встановлено приблизну дату смерті ОСОБА_4 .
За своєю правовою природою повідомлення про вручення підозри у вчиненні кримінального правопорушення є процесуальним документом в якому відображено бачення певних подій слідчим або прокурором та правова кваліфікація даних подій у відповідності до Кримінального кодексу України. Цей документ не є преюдицією під час розгляду будь яких цивільних справ у суді, а тому факти викладені в даних документах підлягають доказуванню за правилами визначеними Цивільним процесуальним Кодексом України.
Апелянт вказує, що вищевказане стосується також висновку судово-медичної експертизи проведеної по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР від 10.09.2018р. за № 12018160470003156 на стадії досудового розслідування. Відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Тобто в якості доказу суд повинен приймати до уваги та оцінювати висновки експертизи проведеної лише в рамках даної цивільної справи. Таким чином ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято та надано оцінку неналежним доказам, які надані позивачем, чим надано перевагу позивачу. Тим самим судом першої інстанції порушено принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства визначені ст.ст.12, 13 ЦПК України.
Апелянт звертає також на те, що судом першої інстанції порушено також норм матеріального права, що полягає в наступному: 
Спірною є однокімнатна квартира, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Власником даної квартири був ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКТ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 30.12.1997р., зареєстрованого Одеським МБТІ 13.03.1998Р. 14.06.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. Право власності ОСОБА_2 на квартиру було зареестровано в Державному ресстрі речових прав на нерухоме майно
03.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. Право власності ОСОБА_3 на квартиру було зареестровано в Державному реестрі речових прав на нерухоме майно. Станом на дату звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси із відповідним позовом, власником спірної квартири є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2017 року укладеного між нею та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. Право власності ОСОБА_1 на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.08.2017 року. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глав 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав його у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, для застосування цієї норми суд повинен встановити обставини, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати.
В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Пленум № 5) роз`яснено, що відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.
Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Разом із тим, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.
Згідно з пунктом 23 Пленуму № 5 відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна iз чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
Таким чином, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.
У задоволенні позовної вимоги щодо визнання недійсним договору дарування укладеного мiж ОСОБА_4 та ОСОБА_2 судом було правомірно відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не є стороною договору, а ОСОБА_2 не залучений до участі у справі у якості відповідача. Право власності ОСОБА_1 на час розгляду справи ніким не оспорено, реєстрація права власності не скасована, вказаний Договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув право власності, в судовому порядку недійсним не визнаний, а правові підстави вважати цей договір нікчемним відсутні.
Оскільки на час укладення договору купівлі-продажу Одеська міська рада не була власником майна, твердження позивача про те, що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею є безпідставними, а відсутність цієї ознаки застосування статті 388 ЦК України виключає.
Отже, визнати спадщину відумерлою та визнати право власності на спірну нерухомість за наявності оформленого та неоспореного права власності ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1277 ЦК України не є можливим. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні нібито відмовив позивачу у задоволенні позовної вимоги про витребування спірної квартири у ОСОБА_1 . Одночасно із цим незаконно побавив її права власності на квартиру, визнавши право власності за позивачем посилаючись на ст.392 ЦК України, якою передбачено право власника майна, яким не є позивач, на звернення до суду із позовом про визнання його права власності. Тобто судом застосовано наслідки віндикаційного позову і одночасно відмовлено у задоволенні цього ж віндикаційного позову.

Узагальнені доводи інших учасників справи
Візиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрієва Вячеслава Петровича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович Олени Юріївни ( АДРЕСА_2 ), Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Василенко Олени Вікторівни (м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 15), ОСОБА_2 (АДРЕСА_7), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору дарування квартири, витребування з незаконного володіння квартири, встановлення порядку виконання рішення було відкрито.
Ухвалою від 17.03.2020 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрієва Вячеслава Петровича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович Олени Юріївни ( АДРЕСА_2 ), Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Василенко Олени Вікторівни (м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 15), ОСОБА_2 (АДРЕСА_7), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору дарування квартири, витребування з незаконного володіння квартири, встановлення порядку виконання рішення призначено до розгляду на 25 червня 2020 року.
25 червня 2020 року за клопотанням представника Одеської міської ради про відкладення слухання справи, розгляд справи відкладено на 10 грудня 2020 року на 10:45 год.
10 грудня 2020 року розгляд справи було відкладено на 12 серпня 2021 року на 10:45 год.
12 серпня 2021 року в судове засідання з`явилися представник апелянта - адвокат Дмитрієв В.П. та представник позивача - адвокат Гандзюк Л.І.
Представник апелянта - адвокат Дмитрієв В.П. апеляційну скаргу підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача - адвокат Газдюк Л.І. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1997 р., зареєстрованого у реєстрову книгу за № 17-3940, виданого Управлінням ЖКГ Виконкому Одеської Міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації від 30.12.1997 р. № 105836, квартира у АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . Право власності ОСОБА_4 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 13.03.1998 р. за № 137-стор. 124 - кн. 271 пр. (т. 1 а.с. 17-18, 122-123)
Факт реєстрації права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру станом на 31.12.2012 р. підтверджується листом КП «БТІ» ОМР № 3158-11/1300. (т. 1 а.с. 126)
14.06.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування р. № № 242, згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 та прийнято рішення про реєстрацію права власності індексний номер 35677065 від 14.06.2017 р., за яким право власності зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 24-26, 119-120, 206, 208-210)
03.08.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. прийнято рішення про реєстрацію змін, індексний номер 36450249, за яким змінено прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ». (т. 1 а.с. 211)
03.08.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування від 03.08.2017 р. р. № 327, згідно з умовами якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняв спірну квартиру, а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 36456829 від 03.08.2017 р., за яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 217, 219-221)
23.08.2017 р. ОСОБА_3 продав зазначену квартиру ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 5023 від 23.08.2017 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., яка також прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36771905 від 23.08.2017 р., за яким право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 . Продаж квартири здійснено за 149883,00 грн. (т. 1 а.с. 27-29, 176, 181, 182, 226, 228-229) І.В.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси оскаржується тільки в частині задоволення позовних вимог Одеської міської ради, а саме в частині визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою та встановлення порядоку виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, індексний номер 36771905 від 23.08.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко Оленою Вікторівною та є підставою зареєструвати за територіальною громадою в особі Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ЄДРПОУ 26597691) право власності на квартиру АДРЕСА_4 .
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо оскаржуваної задоволеної позовної вимоги про визнання спадщини відумерлою колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно Повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00022755247 від 03.05.2019 р. вбачається, що реєстрація смерті ОСОБА_4 здійснена реєстратором Одеського міського відділу державної реєстрації актиів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21.06.2017 р., № запису 6609. Дата смерті значиться 1 травня 2017 року. Відомості, про документ що підтверджує факт смерті є остаточне лікарське свідоцтво про смерть № 2050 від 21.06.2017 р., видане Відділом судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської обласної дежавної адміністрації. Крім того, вказано, що число смерті померлої особи документами не підтверджено. На підставі зазначеного, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 , дата видачі 21.06.2017 р. (т. 1 а.с. 134)
Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2050 від 21.06.2017 р. причиною смерті ОСОБА_4 є гостра серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця (т. 1 а.с. 150)
Згідно відповіді щодо надання інформації від 23.08.2018 р. № 6396/51-23 ГТУЮ в Одеській області повідомлено що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області 21.06.2017 р. на підставі остаточного лікарського свідоцтва про смерть № 2050 від 21.06.2017 р., виданого відділом судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», зареєстровано актовий запис про смерть № 6609 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті - травень 2017 р. При державній реєстрації смерті паспорт померлої особи не здано, відомості про померлу особу в актовому записі про смерть зазначені виключно на підставі медичного документа. Свідоцтво про реєстрацію смерті серії НОМЕР_1 від 21.06.2017 р. було видано в день державної реєстрації смерті. (т. 1 а.с. 16)
Згідно висновку експерта № 1732-8050/17 від 30.11.2018 р., виконаного КП «ООСМЕ» на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси Іщенка О.В. за клопотанням слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі, зазначено, що можна припустити, що смерть ОСОБА_4 настала приблизно у травні 2017 року. (т. 1 а.с. 145-148)
Відповідно до довідки № 1277 від 12.06.2017 р., за підписом начальника дільниці № 2 КП «ЖКС «Черьомушки» Михайлюк С.П., спадкодавець ОСОБА_4 був зареєстрованій у спірній квартирі одноособово, інші особи у зазначеній квартирі не зареєстровані. (т. 1 а.с. 127)
Слідчим відділом Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП направлено листи від 08.01.2019 р. № СВ 38/117 та від 24.01.2019 р. № СВ 38513, адресовані Юридичному департаменту Одеської міської ради (Відділ відумерлої спадщини), у яких повідомлено про необхідність вжиття заходів щодо можливого визнання майна відумерлим. Зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а 14.06.2017 р. приватним нотаріусом ОМНО Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування. (т. 1 а.с. 12-15)
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 та заборонено розпоряджатись вказаним майном. (т. 1 а.с. 186)
Згідно листа начальника Малиновського ВП ГУНП в Одеській області повідомлено про невручення обвинувального акту підозрюваним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки встановлений строк щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не сплинув.
Постановою слідчого відділу Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 25.02.2019 р. залучено до кримінального провадження № 12018160470003156 від 10.09.2018 р. відомості про залучення представника потерпілого Одеської міської ради, вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т. 1 а.с. 139-141)
Згідно відповіді Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса від 05.07.2019 р. № 3235/01-16 після смерті ОСОБА_4 , померлого у травні 2017 р., спадкова справа не заводилась.
Відповідно до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 10.01.2019 р. в ході досудового розслідування встановлено, що у період часу з травня по серпень 2017 року, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. вступили у попередню змову, спрямовану на вчинення умисного злочину з корисливих мотивів, який був спрямований на заволодіння шляхом обману квартирою АДРЕСА_4 , яка на праві власності належала покійному ОСОБА_4 
ОСОБА_6 , використовуючи отриману інформацію щодо похилого віку ОСОБА_4 , наявності у нього квартири, відсутності спадкоємців, виконуючи роль організатора, а також діючи як виконавець, за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_9 та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., які виконували роль співвиконавців, здійснив чіткий розподіл ролей між групою осіб для незаконного заволодіння шляхом обману вказаною квартирою, яка на праві приватної власності належала ОСОБА_4 , та в подальшому реалізації вказаної квартири добросовісним набувачем з метою заволодіння грошовими коштами в особливо великому розмірі. Після смерті ОСОБА_4 належне йому нерухоме майно повинно було перейти у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, у зв`язку з тим, що він був самотньою людиною та не мав спадкоємців. Дочекавшись смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_9 незаконно заволоділа його паспортом та іншими правовстановлюючими документами на зазначену квартиру. ОСОБА_6 з метою надання нотаріальним діям ознак законності, не повідомивши про свої злочинні дії та ввівши в оману своїх знайомих ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , попросив останніх виступити обдарованою строною при укладенні відповідних договорів. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 передали нотаріусу ОСОБА_8 правовстановлюючі документи. 14.06.2017 р. ОСОБА_8 склала та посвідчила договір дарування квартири ОСОБА_4 . В подальшому, ОСОБА_8 склала та посвідчила договір дарування ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 . Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з метою реалізації спірної квартири знайшли покупця ОСОБА_1 , якій була ця квартира продана за 22800 доларів США, що за курсом НБУ становило 580260 грн.
Таким чином, вказані особи підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України.
Отже, згідно доданих до позовної заяви документів, на момент посвідчення договору від 14.06.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. р. № 242, ОСОБА_4 помер, що свідчить про відсутність у нього цивільної правоздатності на момент вчинення правочину і неможливості укласти договір.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відсутні спадкоємці за заповітом і за законом.
Відповідно до ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до частин 1-3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
З цієї норми права випливає, що у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.
З метою захисту цього законного інтересу законодавцем передбачені в ч. 5 ст. 1277 та ст. 1283 ЦК України, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою збереження його.
Отже, вказаний охоронюваний законом інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є об`єктом судового захисту.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. ( частини 1 і 2 ст. 3 ЦПК України)
Відповідно до ст. ст. 5, 140 і 143 Конституції України передбачено, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Виконуючи вказаний обов`язок, з метою захисту майнового права і законного інтересу громади м. Одеси представник Одеської міської ради звернувся до суду з позовними вимогами.
Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Враховуючи, що відсутні спадкоємці ОСОБА_4 за заповітом і за законом, заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, наявні підстави для її задоволення та визнання спадщини відумерлою.
Проте, рішенням Малиновського районного суду у даній справі у задоволенні позовної вимоги Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири  АДРЕСА_5  між ОСОБА_4  та ОСОБА_2   відмовлено та зазначено, що між Одеською міською радою та ОСОБА_1 відсутній цивільно-правовий спір з приводу визнання зазначеного договору дарування недійсним, оскільки ОСОБА_1 не є стороною цього договору, а отже і не є належним відповідачем у справі.
Судом першої інстанції також встановдено, шо визнання договору дарування від 14.06.2017 р. за р. № 242 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не буде ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, особливо з урахуванням позовної вимоги про витребування з незаконного володіння спірної квартири
Рішення у вказаній частині не оскаржується в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Завданням суду апеляційної інстанції є перевірка рішення, ухвали суду першої інстанції лише в межах оскарженої їх частини і по відношенню до осіб, які подали апеляційну скаргу і тих, які приєдналися до неї. 
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
З огляду на вищевказане, договір дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 від 14.06.2017 року № 242 , згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 за життя квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 є дійсним, та не визнаний судом недійсним.
Дійсними також є наступні договори, а саме: 03.08.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування від 03.08.2017 р. р. № 327, згідно з умовами якого  ОСОБА_2  подарував, а ОСОБА_3  прийняв спірну квартиру, а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 36456829 від 03.08.2017 р., за яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 217, 219-221)
23.08.2017 р. ОСОБА_3 продав зазначену квартиру ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 5023 від 23.08.2017 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., яка також прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36771905 від 23.08.2017 р., за яким право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 . Продаж квартири здійснено за 149883,00 грн. (т. 1 а.с. 27-29, 176, 181, 182, 226, 228-229) І.В.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Стаття 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Спростування презумпції правомірності правочину має місце тільки тоді:
1) коли неправомірність, а отже і недійсність правочину встановлена прямим приписом закону.
У цьому випадку правочин є недійсним уже тому, що визначений як такий у законі. Він неправомірний і не створює правових наслідків, будучи недійсним уже в момент вчинення, оскільки припис закону існує і забороняє такі дії зараз і на майбутнє. Такий правочин є нікчемним і спеціальне визнання його недійсним у судовому порядку не потребується (разом з тим, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним).
Нікчемним є, наприклад, правочин, укладений з порушенням вимоги про обов?язкову нотаріальну форму (стаття 219 ЦК України), або правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання (частина третя статті 614 ЦК України).
2) якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили.
У цьому випадку презумпція правомірності правочину діє в момент укладення правочину, оскільки він не порушує заборони конкретної норми закону (або в момент укладення правочину порушення закону залишається прихованим, невідомим іншим особам).
Проте, правомірність правочину може бути оспорена однією зі сторін або іншою заінтересованою особою, а відтак - правочин може бути визнаний судом недійсним. Варто звернути увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України суд може визнати правочин недійсним на підставах, встановлених законом. Тобто, і в цих випадках презумпція правомірності може бути спростована лише за наявності припису закону, що забороняє такі дії. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради частині визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою, є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на момент смерті ОСОБА_12 квартира вибула з його володіння. 
З огляду на вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та скасування рішення суду першої інстанції в частині його оскарження апелянтом.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року в частині визнання спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою та встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, індексний номер 36771905 від 23.08.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко Оленою Вікторівною та є підставою зареєструвати за територіальною громадою в особі Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ЄДРПОУ 26597691) право власності на квартиру АДРЕСА_4 - скасувати та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог Одеської міської ради.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19.08.2021 року.
Головуючий:                                                                                 О. В. Князюк
Судді:                                                                  С.О. Погорєлова
                                                        О.М. Таварткіладзе