КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи:752/16126/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8593/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
16 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  секретар - Лащевська Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року, 
 
встановив:
у серпні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн., посилаючись на те, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утримання, а відповідач не надає матеріальної допомоги.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину.
Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача та відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з 24 листопада 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбу з відповідачем  ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначала, що в провадженні Святошинського районного суду м.Києва перебуває справа про розірвання шлюбу, укладеного між нею та ОСОБА_2 , діти після припинення шлюбних відносин залишились проживати разом з матір`ю, згоди щодо утримання та виховання дітей сторонами не досягнуто.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дітей та визначив розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. - по 2 500 грн. на кожну дитину. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 141, 182, 184, 191 СК України.
У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що діти проживають періодично з матір`ю та періодично з батьком, а тому підстави для стягнення з нього аліментів відсутні. Однак, такі доводи апеляці1йнрої скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання яких зареєстроване разом з їх матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
При зверненні до суду з апеляційною скаргою на підтвердження проживання дітей разом з ним відповідачем було надано скріншоти екрану, які не можуть бути належними доказами у справі, оскільки з їх змісту неможливо встановити жодної інформації, яка стосувалась би предмету розгляду у даній справі. Наданий до суду акт голови СТ «Сонячний» Дарницького району м.Києва також не свідчить про проживання дітей разом з батьком. Зі змісту наданого акту вбачається, що станом на день його складення - 19 квітня 2021 року діти перебували за адресою проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначення в акті речення «Підтверджуємо, що з грудня 2019 року і по дату складання акту діти ОСОБА_2 проживають разом з ним більшість свого часу» не підтверджує конкретних обставин. Крім того, з вказаного акту неможливо встановити ким саме, окрім голови садового товариства, він складений.  Доказів про те, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дітей або досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей періодично з матір`ю та батьком шляхом укладення відповідного договору матеріали справи не містять.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що дійсно діти проводять час разом з батьком за місцем його проживання, однак зазначала, що навчальні заклади та сімейного лікаря вони відвідують за її місцем проживання, що не було спростовано відповідачем.
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні 16 вересня 2021 року наголосила на тому, що відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції у зв`язку з тим, що він вважає за необхідне надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку, а не за рішенням суду, однак доказів на підтвердження укладення відповідного договору про утримання дітей або наміру відповідача укласти з позивачем такий договір, не надала.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано його матеріальний та сімейний стан. Зазначав, що він не може сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному розмірі. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Наявні в матеріалах справи докази на підтвердження майнового стану відповідача, в тому числі щодо належного йому рухомого та нерухомого майна, свідчать про можливість сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду першої інстанції розмірі. Доводи про перебування у відповідача на утриманні його бабусі належними доказами не підтверджені, а оплата комунальних послуг за місцем проживання останньої не свідчить про його обов`язок з утримання.
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, судом  першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2021 року.
 
Головуючий
 
Судді