ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/12059/19(913вр-21/160/12059/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021, ухваленою суддею  Кадниковою Г.В.,  по справі   за позовом   ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                  
                    в с т а н о в и В:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 задоволено позов ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Вказаним рішенням визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) та зобов`язано останнього зарахувати ОСОБА_1 до стажу два роки роботи у галузі права за період роботи юрисконсультом юридичного відділу Управління торгівлі Новомосковського міськвиконкому та юрисконсультом Центрального універмагу м.Новомосковська Дніпропетровської області з 07.08.1990 по 12.03.1993 роки на підставі Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 5 лютого 2019 року, виданого Апеляційним судом Дніпропетровської області.
Зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 5 серпня 2018 року відповідно до стажу судді 25 років 09 місяців 05 днів на підставі Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 5 лютого 2019 року, №04.4-59/46/2019, виданого Апеляційним судом Дніпропетровської області.
Рішення суду набрало законної сили 25.02.2020.
Позивачем 28.04.2020 отримано виконавчі листи по справі.
16.04.2021р. позивачем подано суду  заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №160/12059/19. 
Ухвалою  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11травня 2020 рок у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду вмотивована тим, що на виконанні Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває   виконавчий лист по справі №160/12059/19 від 16.04.2020.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до приписів   статті 311 КАС України   справу розглянуто в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Розглянувши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої   статті 242 КАС України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до   статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України   судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Європейський Суд з прав людини також звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
За змістом   статті 382 КАС України   судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.
У   рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України   зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Відповідно до ч. 1   ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України   суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга   статті 382 КАС України).
Правові норми, закріплені у частині першій   статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої   статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Проаналізувавши наведені положення   КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу.
Одночасно, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.
Позивач не навів аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надав доказів в підтвердження ухилення відповідача від виконання судових рішень. Тому суд не вбачав підстав для задоволення вимоги позивача в частині встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21 липня 2020 року у справі № 823/176/17, від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а.
Відповідно до частини 5   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення від 23.01.2020.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що   рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 по справі №160/15386/20 визнано протиправною та скасовано постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м.Дніпро) від 30.07.2020 №62035798 про повернення виконавчого листа №160/12059/19, виданого 16.04.2020 суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадниковою Г.В.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі №160/9208/20 визнано протиправною бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (в особі структурного підрозділу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо невжиття заходів, передбачених   Законом України «Про виконавче провадження»   за заявою позивача від 02.05.2020 про примусове виконання виконавчого листа по справі №160/12059/19 від 16.04.2020.
Отже, на виконанні Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває   виконавчий лист по справі №160/12059/19 від 16.04.2020.
Відповідно до частини 1   статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»   виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню. Цим Законом передбачена відповідальність у виконавчому провадженні. Частиною першою   статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»   визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Зважаючи на те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 р. по справі №160/12059/19 перебуває на примусовому виконанні, колегія суддів вважає, що судовий контроль здійснюється на цій стадії відповідно до   статті   287 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто шляхом оскарження рішення, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця, на який покладено обов`язок забезпечення примусового виконання судового рішення.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду   без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення   без змін.
Керуючись ст. ст.   308,   311, п. 1 ч. 1 ст.   315, ст. ст.   316,   321,   322, ч. 1 ст.   325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня отримання її копії.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова