ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2021 року           справа №200/3681/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Міронової Г.М., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 р. у справі № 200/3681/21 (головуючий І інстанції Куденков К.О.)   за позовом    ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, Донецького обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про  визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                            ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовними вимогами до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, Донецького обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації і Донецького обласного центра по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування і виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації і Донецький обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати і виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, з урахування попередньо виплаченої суми допомоги.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.04.2021 позов задоволений частково, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком; зобов`язав Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8306 гривень 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовив.
06.05.2021 до Донецького окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3300,00 грн.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року залишено без розгляду заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 200/3681/21-а.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та задовольнити заяву. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, розмір яких буде визначено до вирішення справи по суті, орієнтований розмір – 8000 грн. 28.04.2021 після ухвалення судом рішення по суті було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3300 грн до якої подано докази понесення таких витрат. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подавав заяву щодо подання доказів здійснення витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
За змістом ч.4 ст. 252 КАС України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
Стаття 134 КАС України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частина 1, 3, 4 статті 139 КАС України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
При цьому, згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, зазначені норми процесуального законодавства визначають, що розмір витрат встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які в свою чергу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Також суд зазначає, норми процесуально законодавства не встановлюють форми заяви яка подається до суду до закінчення судових дебатів з приводу безпосередньо подання доказів до ухвалення рішення або про майбутнє їх подання після ухвалення рішення суду.
При цьому, відповідно Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 зазначив:
«25…КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
26. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
27. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду.».
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначив, що планує стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої буде визначено до вирішення справи по суті. Також зазначив, що орієнтований розмір указаних витрат 8000,00 грн.
Отже, позивач повідомив суд про намір стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу розмір яких буде визначено в подальшому.
Суд зазначає,  що з урахуванням відсутності в процесуальному законодавстві встановленої форми такої заяви, відсутні підстави вважати зазначене повідомлення неналежним та таким, що не відповідає ч. 7 ст. 139 КАС України
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по суті ухвалено 23.04.2021.
Заява про ухвалення додаткового рішення надіслана позивачем засобами поштового заявку 28 квітня 2021 року.
Відповідно до ч.1-2, 5, 9 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Строк, що визначається роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року цього строку.
Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.
Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави для висновку, що позивачем докази про розмір витрат на правничу допомогу разом з заявою подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто, з додержанням строку визначеного КАС України.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку щодо наявності підстав для залишення заяви  про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу без розгляду, що обумовлює скасування ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Щодо вимог апеляційної скарги про розгляд заяви по суті та стягненню витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. Отже, за вимогами процесуального законодавства, суд позбавлений можливості розгляду заяви по суті після скасування ухвали суду про залишення заяви без розгляду.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята передчасно, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду заяви по суті.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 р. у справі № 200/3681/21 – задовольнити частково.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 р. у справі № 200/3681/21 - скасувати.
Справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 200/3681/21-а.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
Повне судове рішення складено та підписано 21 липня 2021 року

Суддя-доповідач                                                                                    Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко

                                                                                                              Г.М. Міронова