ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8079/20  Номер провадження 22-ц/814/1230/21	Головуючий у 1-й інстанції Вінтоняк  Н. Д.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ухвалене 12 березня 2021 року у складі судді Вінтоняк Н.Д.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення умов договору,-

В С Т А Н О В И В :
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та просив розтлумачити договір дарування від 05 травня 1995 року так: «За договором дарування, укладеного 05 травня 1995 року між ОСОБА_3 , як дарителем, і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як обдарованим, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише житловий будинок, незакінчений будівництвом, процент готовності 37%, а ніяких «відповідних господарчих будівель - не дарувала».
В обґрунтування позовних вимог вказував, що у п. 4 договору дарування зазначено лише про будинок, без згадки про відповідні господарчі будівлі, тому договір потрібно розтлумачити так, як вказано ним у позові.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, за договором дарування від 05.05.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сапко О.Б., ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а останні прийняли в дар, житловий будинок та відповідні господарчі будівлі, незакінчені будівництвом, в рівних частках, що знаходяться в с. Кривуші Кременчуцького району.
У тексті договору вказано, що згідно з довідкою головного архітектора Кременчуцького району, житловий будинок незакінчений будівництвом, процент готовності – 37%, розташований на земельній ділянці державного фонду.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 02.03.2016 року зареєстрував право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з незавершеного будівництвом житлового будинку, літньої кухні – сараю, колодязя, підстава для державної реєстрації – дублікат договору дарування, виданий 16.09.2015 року.
Також позивачем було зареєстровано право власності на Ѕ частину земельної ділянки за вказаною адресою, підстава для державної реєстрації – рішення про зміну адреси земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. Кривуші.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для тлумачення умов договору дарування у спосіб, який просить позивач.
Відповідно до статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).
На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників - в порядку позовного провадження.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що тлумачення договору дарування судом не повинно змінювати волі дарувальника. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном. Отже, суд, здійснюючи тлумачення договору, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) його зміст, що може спотворити волю дарувальника. Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1 Договору дарування від 05 травня 1995 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а останні прийняли у дар житловий будинок та відповідні господарчі будівлі, в рівних частках кожний.
Отже, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 було подаровано тільки житловий будинок.
Звуження предмету договору, як того вимагає позивач, призведе то фактичної зміни умов договору та дійсної волі дарувальника.
Апелянт вказує, що суд відмовивши у тлумаченні договору у спосіб, заявлений ним у позовній заяві, безпідставно не розтлумачив договір у будь-який інший спосіб. Такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тому у суду відсутні підстави тлумачити договір у спосіб, що не заявлений позивачем при подачі позову.
Посилання апелянта на порушення норм процесуального права, а саме, що в матеріалах справи міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сторонами не надавалася, колегія суддів не приймає до уваги.
Для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного банку України, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису.
Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства.
Надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури, визначаються Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.
Отже, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта є відкритою, загальнодоступною та отримана відповідно до вказаного Порядку, що не передбачає винесення додаткових ухвал, запитів на інформацію та ін.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        С.Б. Бутенко
                                                                               Г.Л. Карпушин