Справа № 450/3266/20                                Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/1662/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Савчук Г.М.
З участю: відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 450/3266/20 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів та додаткових витрат,-
в с т а н о в и в :
       Позивач звернулася з даним позовом до суду в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 25.09.2020 року до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років за умови денної форми навчання ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 14 255,88 гри. (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 88 коп.)
В обгрунтвання позову зазначає, що відповідач не виконує батьківських обов`язків   в частині фінансового утримання сина.
Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 25.09.2020 року до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років за умови денної форми навчання ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 14 255,88 гри. (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 88 коп.).
Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць,
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 840,80 грн. судового збору.
Рішення оскаржив відповідач. 
В апеляційній скарзі зазначає, що        не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Звертає увагу, що до досягнення сином повноліття він стабільно оплачував аліменти і не ухилявся від обов`язку утримувати сина. Вважає, що навчання сина повинно оплачуватися з суми аліментів, які він сплачував з 2017 року. Не заперечує щодо повернення позивачці витрат на навчання сина за період з 13.07.2020 року по 30.06.2021 року в розмірі 4041,00 грен. Вважає, що оскільки син є повнолітнім, може сам розпоряджатися коштами, тому згідний сплачувати аліменти саме на його користь на період навчання в розмірі 600 грн. щомісячно. Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1200 грн. суд повністю поклав витрати за навчання сина на нього не врахувавши рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, а також можливість сина у вільний час від навчання підробляти і частково себе забезпечувати. Зазначає, що в даний час не має матеріальної змоги оплачувати навчання сина, оскільки не працює, що стверджується копією трудової книжки, а також перебуваючи у цивільному шлюбу, зобов`язаний забезпечувати себе і свою цивільну дружину. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягувати аліменти на користь ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення ним 23-х років та додаткові витрати в розмірі 6894,00 грн. на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 . 
Правом на подачу відзиву позивач не скористалася.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення.
Судом встановлено такі обставини. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.12.2016 року. Шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.10.2014 року, яке набрало законної сили 10.11.2014 р. у справі 450/2562/14-ц.
ОСОБА_3 , є студентом денної форми навчання, за освітньо-кваліфікаційним ступенем молодший спеціаліст, спеціальність 123 «Комп`ютерна інженерія». Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Загальна вартість навчання становить 30000 грн. (а.с.6-6 зворот).
З довідки № 147 ВСП Технологічного коледжу Національного університету «Львівська Політехніка» від 03.09.2020 року встановлено, що ОСОБА_3 дійсно навчається в СП Технологічному коледжі Національного університету «Львівська Політехніка» на денній платній формі навчання, доходи у студента відсутні (а.с.7). 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 25 вересня 2020 року і до досягення ОСОБА_3 двадцяти трьох роківа за умови денної форми навчання, суд першої інстанції виходив з того, що особа, що досягла повноліття продовжує навчання у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Однак, в рішенні суд зазначив, що стягнення аліментів повинно проводитись за умови денної форми навчання ОСОБА_3 до двадцяти трьох років.
До такого висновку, суд дійшов з порушенням вимог матеріального права, а саме ст.199 Сімейного кодексу України, а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленям нового рішення з таких мотивів.
Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що основними умовами за яких батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання є потреба у матеріальній допомозі та можливість батьків надавати таку матеріальну допомогу.
Однак, суд в рішенні визначив умовою для стягнення аліментів, продовження денної форми навчання, тобто суд неправильно тлумачить закон, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦПК України.
Крім цього, як вбачається з договору №135 про надання освітньої послуги, строк навчання ОСОБА_3 у коледжі з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року, а тому стягнення аліментів до досягнення ним двадцяти трьох років без подачі доказів про продовження навчання суперечить вимогам ст.199 СК України. 
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, докази відповідача на заперечення позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними і допустимими доказами про неспроможність надавати синові, на час його навчання матеріальну допомогу. Натомість позивач, надала суду докази про те, що саме вона оплачує навчання сина, а тому не має матеріальної змоги забезпечити йому належні умови для навчання та харчування. Навчання дитини на денній формі, не давало йому змоги самостійно себе забезпечити необхідними засобами до існування, а таке забезпечення лише зі сторони матері буде порушенням закону, який покладає обов`язок на обох батьків щодо надання матеріальної допомоги дитині, яка продовжує навчання.
Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
З врахуванням того, що відповідач є особою працездатного віку, доказів про будь-які захворювання чи протипоказання до праці, про відсутність доходів, про наявність на утриманні інших осіб , крім молодшого сина не надав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір аліментів, який просить позивач є достатнім для забезпечення необхідних потреб для повнолітньої дитини під час навчання. 
З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги щодо неспроможності сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. не знайшли свого підтвердження. 
Щодо рішення в частині стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оплата за навчання відноситься до таких, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав. 
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз вказаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись з позовом до суду позивач посилалася лише на те, що вона сплатила кошти за навчання сина у коледжі та на підготовчих курсах до вступу.
Однак навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року, справа № 336/1488/19.
Враховуючи вказані обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду в цій частині та відмову у задоволенні даної позовної вимоги. 
Рішення в частині стягнення судового збору в дохід держави відповідає вимогам ст.141 ЦПК України, а тому підстав для його скасування чи зміни немає. 
Відповідно до п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч.2 ст.376 ЦПК України).
Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 січня 2021 рокув частині стягнення аліментів та додаткових витрат скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , моб.тел. НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , моб.тел. НОМЕР_5 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ,( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2020 року до 30.06.2021 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині стягнення судового збору залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України. 

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк