КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                             
      Єдиний унікальний номер справи: 753/14045/20               Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
      Номер провадження: 22-ц/824/3527/2021                             Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ
 
25 травня 2021 року                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого: Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
при секретарі Перебитюку А.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної  справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення  безпідставно  набутих  коштів, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач)  звернувся  в Дарницький районний  суд міста Києва  із  позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) в якому просив  стягнути  з  відповідача 63 158,49 Євро,  як  безпідставно набуті  кошти.
Позовні  вимоги  обгрунтував  тим,  що 06 червня 2013 року між ним та відповідачем укладено Договір купівлі-продажу комбайну збирального CLAAS LEXION 480, за умовами якого сторони погодили вартість комбайну 888 100 грн., що на день укладання договору становила 83 000 тис. Євро. 
За умовами п. 2.3 Договору, позивач повинен здійснити попередню оплату за придбання майна в розмірі 40 000 Євро (428 000 грн.), а остаточний розрахунок провести до 01 листопада 2013 року.
На виконання Договору, 06 червня 2013 року було складено акт, яким підтверджено передачу від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 комбайна зернозбирального CLAAS LEXION 480 та жатки зернової.
Позивач, за погодженим з відповідачем графіком, сплатив відповідачу     всього 63 158,49 Євро.
В подальшому, батько відповідача вилучив комбайн у позивача, направивши останньому повідомлення про розірвання договору з поверненням майна, на підставі ч. 2 ст. 695, ч. 2 ст. 697 ЦК України, які передбачають право продавця вимагати повернення товару, який не в повній мірі оплачено покупцем та ч. 3 ст. 651 ЦК України, що дає право на відмову від договору.
Оскільки  комбайн у позивача  відповідачем  вилучено,  а  сплачені  за  нього грошові  кошти  не  повернуто, ОСОБА_1 просив  стягнути  з  відповідача       63 158,49 Євро,  як  безпідставно набуті  кошти.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада                    2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення  безпідставно  набутих  коштів  залишено  без  задоволення.
Не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду міста Києва від         25 листопада 2020 року, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку  
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись  на  неправильне  застосування норм матеріального права, невідповідність висновків  суду  фактичним  обставинам  справи, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов   задовольнити  в  повному  обсязі.
В обгрунтування доводів  апеляційної скарги вказав на те,  що   суд першої інстанції при розгляді справи  не  врахував,  що  матеріалами  справи  підтверджено  існування  обставин, з  якими  законодавство  пов`язує  застосування ст. 1212 ЦК України, а  саме: відпалість підстав, з  якими  було  пов`язано  набуття  відповідачем  грошових  коштів  та,  відповідно  виникнення  обов`язку  щодо  їх  повернення.
Також в  апеляційній скарзі зазначається,  що  суд  не  врахував  при  вирішенні спору правову позицію щодо застосування ст. 1212 ЦК України,  викладену  у постанові Верховного Суду від 06 червня 2020 року у справі                       № 910/13271/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018  року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18)  та  від 13  лютого 2019 року  у  справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), згідно  з  якою,  розірвання  договору купівлі-продажу  є  підставою  для  застосування положень ст. 1212 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача - адвокат          Зачепіло О.В. зазначив, що розірвання  в односторонньому   порядку  Договору купівлі-продажу  комбайна  не  свідчить  про те,  що  підстава  для  утримання  відповідачем  отриманих  за договором  коштів  відпала,  адже грошові  кошти  були  набуті   на  належній  правовій  підставі  за  договором  купівлі-продажу,  який не  визнаний  судом  недійсним.
Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги,  перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів  приходить  до  висновку  про  відсутність  підстав  для   задоволення  апеляційної  скарги та  залишення  судового  рішення  без  змін  виходячи з  наступного.
Судом встановлено, що 06 червня 2013  року між ОСОБА_1 та                 ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу №1 комбайну збирального CLAAS LEXION 480.
За умовами Договору продавець продає комбайн, покупець купує та здійснює за нього оплату (п.п. 1.1, 2 Договору). 
Право власності за товар переходить до покупця з моменту 100% оплати                  (п. 1.3 Договору), що здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок продавця або внесення готівки (п. 2.1 Договору). Покупець проводить попередню оплату в розмірі 40 000 Євро (428 000 грн.), кінцевий розрахунок проводиться до               01 листопада 2013 року (п. 2.2 Договору). Ціна на комбайн встановлюється в національній валюті в розмірі 888 100 грн., що складає 83 000 Євро                                     (п. 2.3 Договору).
Відповідно  до п.7.1 Договору №1 договір  підлягає  розірванню  за ініціативи Продавця,  якщо Покупець порушив  умови договору та не  виконав  свої  обов`язки.
На виконання Договору, 06  червня 2013 року  було складено Акт приймання-передачі майна,  за  яким   ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1   прийняв комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 480 та жатку зернову.
Згідно додаткової  таблиці № 1, яка є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу № 1, Покупець сплатив,  а Продавець  отримав  грошові  кошти      06 червня 2013 року - 428 000 грн., 02 січня 2014  року - 2 719 Євро, 13 лютого   2014 року - 80 000 грн.,  а  всього  позивач, за погодженим з відповідачем графіком сплатив йому 63 158,49 Євро.
В подальшому, ОСОБА_3   батько  і  представник  відповідача  вилучили комбайн у позивача, направивши останньому повідомлення про розірвання договору з вимогою  повернення майна  від 22 серпня 2017 року, на підставі ч. 2 ст. 695,                  ч. 2 ст. 697 ЦК України, які передбачають право продавця вимагати повернення товару, який не в повній мірі оплачено покупцем та ч. 3 ст. 651 ЦК України, що дає право на відмову від договору.
Ухвалюючи  судове рішення про   відмову  в  задоволенні позову, суд  першої  інстанції  виходив  з того, що у судовому засіданні безперечно встановлено   і  підтверджено позивачем, що спірні грошові кошти були отримані відповідачем на виконання умов Договору купівлі-продажу № 1 від 06 червня 2013 року, який є  чинний, не скасований, не визнаним недійсним, а відтак ці грошові  кошти    не можуть бути визнані судом, як безпідставно отримані.
Колегія  суддів  погоджується  із такими  висновками Дарницького районного суду міста Києва,  так як  вони  відповідають обставинам  справи  і  узгоджуються  із  вимогами  закону.
Правовими підставами  позовних  вимог,  позивачем  визначено  положення  ст. 1212 ЦК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За приписами ч . 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Встановивши, що оспорювані грошові  кошти в сумі 63 158,49 Євро  отримані  відповідачем  на  виконання  умов  Договору купівлі-продажу № 1  від  06 червня 2013  року, який на  час  вирішення  спору є  правомірним  в  розумінні  ст. 204 ЦК  України,  суд першої  інстанції прийшов  до  законного  і  обґрунтованого  висновку,  що ці  грошові  кошти  набуті  підставно  за  Договором  купівлі-продажу, а  тому   порушені  права  позивача  в  обраний  ним  спосіб  відповідно  до ст. 1212 ЦК  України  захисту не  підлягають. Отже договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Відповідає  вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК  України  застосування  судом   висновків  щодо  відповідних  норм  права  а  саме: ст. 1212 ЦК  України, які  викладені  в  постанові  Верховного Суду  України від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15 та  у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року  у  справі            № 367/6344/16ц.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм  матеріального  і  процесуального  права,   тому підстав для його скасування не  вбачає.
Доводи  апеляційної скарги  на  неврахування  судом при  вирішенні  спору  правової позиції  щодо  застосування  ст. 1212 ЦК України,  викладеної  у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у  справі № 320/5877/17 (провадження        № 14-32цс19)  підлягають  відхиленню, оскільки  предметом  розгляду у  даній  справі  є  спір  щодо  стягнення  збитків  у  вигляді неодержаного  доходу.  
Інші доводи  апелянта  на неврахування судом при  вирішенні спору  правової  позиції щодо застосування  ст. 1212 ЦК України, викладеної у постанові Верховного Суду  від 06 червня 2020 рок  у  справі № 910/13271/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018  року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) заслуговують на  увагу, проте,  колегія  суддів  вважає,  що  суд  першої  інстанції  при  вирішенні  спору  правильно  виходив  із  того,  що  права  позивача  не  підлягають  захисту  в обраний  ним  спосіб  на  підставі                      ст. 1212 ЦК  України,  так  як  Договір купівлі-продажу № 1, укладений  між  сторонами 06 червня 2013 року на  час  вирішення  спору  є  чинним  і  правомірним.  Відповідач  набув  спірні  грошові  кошти  саме  за  цим  договором  купівлі-продажу,  а  не  безпідставно.
Розірвання  договору  в  односторонньому  порядку  з  ініціативи відповідача  в  зв`язку з нездійсненням  повного  розрахунку позивачем у  встановлений  договором  строк  до 01 листопада 2013  року не  можна  визнати  передбаченою  законом  підставою  для стягнення  коштів  з приписів,  передбачених ст. 1212 ЦК України  за  цим  позовом.
Інші доводи  апеляційної  скарги,  висновків суду не  спростовують та на  законність  судового  рішення  не  впливають.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва  від 25 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                          О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                      І.М. Білич

                                                                                                Т.А. Слюсар