Головуючий І інстанції: Панов М.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 р. 	Справа № 520/467/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, по справі № 520/467/21
за позовом        ОСОБА_1  
до        ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо невиплати у день звільнення з військової служби, усіх належних грошових сум; зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.10.2017 по 16.12.2020.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 усіх сум заборгованості, а саме за період з 21.10.2017 по 15.12.2020.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.10.2017 по 15.12.2020 в сумі 127006,69 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач звертав увагу на пропущення позивачем місячного строку звернення до суду із даним позовом, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України. Також відповідач зазначав, що у справі № 520/5984/2020 позивач вже звертався із вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 у зазначеній частині позовних вимог було відмовлено. 
Також апелянтом заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні за участі сторін.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Враховуючи, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, зважаючи на відсутність необхідності їх виклику для надання пояснень з огляду на обставини справи, підстав для апеляційного розгляду справи у судовому засіданні суд не вбачає.
Крім того, колегія суддів зауважує, що із матеріалів апеляційної скарги та клопотання апелянта не встановлено обставин, які б потребували розгляду справи у відкритому судовому засіданні із викликом сторін, з огляду на що у задоволенні клопотання про розгляд у відкритому судовому засіданні за участі представників відповідача слід відмовити.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, позивач у 2017 був звільнений з військової служби та наказом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.10.2017 № 558-ОС виключений зі списків особової частини з 20.10.2017.
У день звільнення із ОСОБА_1 не проведено остаточного розрахунку, а саме не здійснено виплату індексації грошового забезпечення, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, не у повному обсязі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.
В подальшому бездіяльність відповідача, що виявилась у непроведенні остаточного розрахунку із позивачем при звільненні у повному обсязі, була предметом судового розгляду в рамках справ № 520/12702/19, № 520/12701/19, № 520/5984/2020, № 520/5216/2020.
Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 520/12702/19 визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 20.10.2017 та зобов`язано здійснити її нарахування та виплату.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 року по справі № 520/12701/19 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.10.2017, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової» відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.10.2017.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 по справі № 520/5984/2020 визнано протиправними дії відповідача, які полягають у розрахунку та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.10.2017 без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, зобов`язано відповідача здійснити позивачу перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.10.2017 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та здійснити виплату суми перерахунку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі № 520/5216/2020 визнано протиправними дії відповідача, які полягають у розрахунку та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яку позивач отримував під час проходження військової служби, зобов`язано відповідача здійснити відносно позивача перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яку позивач отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку.
23.01.2020 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 520/12701/19 позивачу нараховано та виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки у розмірі 13825,35 грн., з утриманням необхідних податків та зборів, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2021 (а.с.27).
23.01.2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 520/12702/19 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 20.10.2017 у розмірі 21153,44 грн., з утриманням необхідних податків та зборів, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2021 (а.с.27).
15.12.2020 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 по справі № 520/5984/2020 позивачу донараховано та виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 № 889, у розмірі 8295,21 грн., з утриманням необхідних податків та зборів, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2021 (а.с.28).
15.12.2020 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 520/5216/2020 позивачу донараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 № 889, з утриманням необхідних податків та зборів, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2021 (а.с.28).
Позивач, вважаючи протиправним проведений відповідачем несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виплатив позивачу належні йому при звільненні грошові кошти, то відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 по справі № 240/11214/19, від 24.12.2020 по справі № 340/401/20, від 05.08.2020 по справі № 826/20350/16, від 15.07.2020 по справі № 824/144/16-а, від 31.10.2019по справі № 2340/4192/18, від 26.06.2019 по справі № 826/15235/16.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Колегія суддів зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.
У ході судового розгляду встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні в частині виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки у розмірі 13825,35 грн., з утриманням необхідних податків та зборів, індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 20.10.2017 у розмірі 21153,44 грн., з утриманням необхідних податків та зборів, виплата яких проведена відповідачем 23.01.2020; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 № 889, у розмірі 8295,21 грн., з утриманням необхідних податків та зборів, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 № 889, з утриманням необхідних податків та зборів, виплата якої проведена відповідачем 15.12.2020.
Отже, остаточний розрахунок із позивачем проведений відповідачем саме 15.12.2020.
При цьому, із даним адміністративним позовом до суду позивачем звернувся 13.01.2021 (поштове відправлення подано до відділення АТ «Укрпошта»), 15.01.2021 відповідно до штампу вхідної кореспонденції Харківського окружного адміністративного суду, з огляду на що колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно пропущення позивачем встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку для звернення до суду із даним позовом.
Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача - 20.10.2017 та дату остаточного розрахунку – 15.12.2020, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем фактичний розрахунок із ОСОБА_1 щодо виплати зазначених сум одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації, грошової компенсації за невикористані відпустки проведений поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, та затримка складає – 1151 день.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача слід враховувати розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, період затримки, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, розмір майнових втрат позивача, спричинених несвоєчасною виплатою йому вищезазначених сум, принцип справедливості та співмірності.
Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення, нарахованого ОСОБА_1 за період серпень-вересень 2017 та розмір середньомісячного грошового забезпечення Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 11/203 від 09.03.2021, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 518,05 грн.
Загальний розмір виплат, що стали підставою для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, становить 34454,11 грн. + 86960,47 грн. = 121414,58 грн. 
Отже, враховуючи істотність частки виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, середню заробітну плату позивача за один робочий день, тривалість затримки розрахунку, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що сума, яка підлягає відшкодуванню становить 127006,69 грн.
З огляду на викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів доходить висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 127006,69 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника, що є співмірним із загальною сумою не виплачених відповідачем коштів. 
Таким чином, колегія суддів зазначає, що у ході судового розгляду справи не знайшли обґрунтування доводи апеляційної скарги відповідача в частині необхідності зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в рамках справи № 520/5984/2020 рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 20.07.2017 по день фактичного розрахунку вже були розглянуті та залишені без задоволення, колегією суддів не приймаються, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній справі була передчасність заявлених позовних вимог, що не позбавляє позивача права в подальшому звернутись до суду із даним позовом. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 по справі № 520/467/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    В.В. Катунов