Постанова
Іменем України
 
14 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 127/25607/17
провадження № 61-621св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця  Р. А.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжов Максим Валерійович, 
заінтересовані особи: Державна акціонерна компанія «Укрресурси» (боржник), Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, головний державний виконавець Головного управління юстиції у м. Києві Магда Світлана Григорівна, відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, Міністерство юстиції України, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року у складі судді Жмудя О. О. та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Денишенко Т. О., Оніщука В. М.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України) Єжова М. В. та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Державна акціонерна компанія «Укрресурси» (далі - ДАК «Укрресурси»), Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (далі - ГТУЮ у м. Києві), головний державний виконавець Головного управління юстиції у м. Києві (далі - ГУЮ у м. Києві) Магда С. Г., відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України, відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві, Департамент ДВС Міністерства юстиції України.
 
Вимоги скарги мотивовано тим, що 22 листопада 2017 року заявник отримав лист, в якому містилось 14 постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. про закінчення виконавчих проваджень з  примусового виконання виконавчих листів щодо виконання низки судових рішень. Закінчуючи зазначені виконавчі провадження головний державний виконавець керувався пунктом 9 частини першої статті 39 та статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто фактичне і повне виконання судових рішень.
 
На думку заявника, зазначені дії державного виконавця є протиправними, а постанови - незаконними, оскільки заявником 43 рази визнавалась бездіяльність державних виконавців протиправною, але заходи щодо виконання не вживались.
 
Виконавчими документами було зобов`язано боржника - ДАК «Укрресурси», видати наказ про звільнення ОСОБА_1 відповідно до статті  47 КЗпП  України та провести з ним повний розрахунок при звільненні, що, на думку заявника, передбачає видачу відповідного наказу та трудової книжки. При цьому, державний виконавець не зазначив номеру наказу, коли і ким він виданий та коли стягувачем отримано трудову книжку.
 
Щодо повного розрахунку із стягувачем, то заявник зазначає, що такий розрахунок здійснено лише частково в розмірі 60 %, що свідчить про неповне виконання судових рішень.
 
Станом на липень 2017 року ДАК «Укрресурси» встановило загальний борг суми повного розрахунку, який заявником оскаржується в суді з підстав невидачі наказу про звільнення та трудової книжки згідно із законодавством України та судових рішень, виконавчі документи за якими перебувають на виконанні. Надання оцінки щодо правомірності таких дій ДАК «Укрресурси» впливає на остаточну суму боргу повного розрахунку.
 
Посилається на те, що згідно з виконавчими листами та порядком і способом, що встановлені судом для їх виконання, дату звільнення заявника визначає ДАК «Укрресурси», і на цю дату має бути встановлено суму повного розрахунку із заявником.
 
Видача боржником наказів про звільнення стягувача від 01 та від 26 грудня 2015 року та неналежно заповненої трудової книжки не відповідає чинному законодавству України та способу виконання виконавчих листів. 
 
Крім того, заявник зазначає про те, що бездіяльність державного виконавця полягає також у невиконанні вимог статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у непред`явленні вимоги боржнику та ненакладенні штрафу на осіб, які не сприяють виконанню рішення суду.
 
З огляду на викладене та з урахуванням положень статей 307-311, 
383-388  ЦПК України 2004 року ОСОБА_1 просив суд:
 
1) визнати протиправними дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. при виконанні виконавчих проваджень: № 2729408, № 13689527, № 32985669, № 33012366, № 38409398, № 24254306, № 38942757, № 27605579, № 29507340, № 41392206, № 39811984, № 39811788, № 38409419, № 33374156;
 
2) скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 2729408, № 13689527, № 32985669, № 33012366, № 38409398, № 24254306, № 38942757, № 27605579, № 29507340, № 41392206, № 39811984, № 39811788, № 38409419, № 33374156, як незаконні.
 
3) визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Ярушевської І. І. у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця неправомірною;
 
4) зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. при виконанні виконавчих проваджень: № 2729408, № 13689527, № 32985669, № 33012366, № 38409398, № 24254306, № 38942757, № 27605579, № 29507340, № 41392206, № 39811984, № 39811788, № 38409419, № 33374156, негайно вжити дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження» для відновлення виконавчих проваджень та направлення вимог до боржника та до ДАК «Укрресурси», Печерського РВ ДВС міста Києва про наявність залишку боргу суми повного розрахунку перед стягувачем, видачі наказу про звільнення і заповненої трудової книжки згідно з рішенням суду; 
 
5) зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевську І. І. негайно здійснити контроль за вчиненням державним виконавцем зазначених дій та про їх виконання повідомити заявника в місячний строк.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано тим, що представником особи, дії якої оскаржуються, доведено обставини виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 березня 2004 року, а також всіх судових рішень національних судів, спрямованих на виконання судового рішення про стягнення з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 грошових коштів. Також встановлено обставини виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти України».
З огляду на те, що судові рішення, на виконання яких видавались виконавчі документи, постанови про закінчення виконання яких є предметом оскарження, є виконаними, то суди не встановили в діях державного виконавця протиправності дій та протиправної бездіяльності. Натомість, державний виконавець, закінчуючи виконавчі провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому відсутні підстави для скасування рішень державного виконавця від 09-10 листопада 2017 року.
Суди встановили, що в матеріалах справи міститься копія наказу ДАК «Укрресурси» від 01 грудня 2015 року про зміну дати звільнення ОСОБА_1 з 08 травня 2012 року на 01 грудня 2015 року на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 25 січня 2001 року, про що внесено запис у трудову книжку, а трудову книжку вручено особисто ОСОБА_1 . Вищезазначені відомості внесені в трудову книжку ОСОБА_1 , що підтверджується її копією.
Твердження заявника про те, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 березня 2004 року на ДАК «Укрресурси» покладено обов`язок здійснити в трудовій книжці запис не лише про звільнення ОСОБА_1 , а і про прийняття його на роботу, суди визнали такими, що не відповідають змісту резолютивної частини рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 березня 2004 року.
Також суди зазначили, що заявником оскаржуються дії державного виконавця в межах виконавчих проваджень за виконавчими листами, виданими в період з 2007 до 2013 року, а тому його твердження про те, що після жовтня 2015 року боржником ДАК «Укрресурси» визнана більша сума заборгованості, не стосується оскаржуваних рішень державного виконавця, тобто не є предметом спору у цій справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували те, що ДАК «Укрресурси» не здійснило з ОСОБА_1 повного розрахунку заборгованості, а також видало наказ від 06 вересня 2017 року та трудову книжку з порушенням вимог трудового законодавства України.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу № 127/25607/17 із суду першої інстанції.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзивах на касаційну скаргу та додаткових поясненнях, поданих до суду у вересні, жовтні та грудні 2019 року, представник Міністерства юстиції України та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Данильченко В. В. заперечував проти доводів ОСОБА_1 , зазначивши про зловживання останнім своїми процесуальними правами, що проявляється у тому, що за наявності виконаного рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року заявник звертається до суду з новими позовами та скаргами на дії органів ДВС з метою ухвалення по суті нового судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати.
 
Фактичні обставини справи
 
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» (далі - ДАК «Укрресурси») про зміну дати наказу  про  звільнення та стягнення середнього заробітку. Зобов`язано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу від 07 березня 2002 року № 25-а-к про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 січня 2001 року, та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом трудового спору, в розмірі 900 грн та 100 грн витрат на правову допомогу. У іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 1, а. с. 132-133).
 
07 липня 2014 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) прийнято рішення у справі «ОСОБА_1 М. М. та інші проти України», яким постановлено, що у справах, наведених у додатку 1 до рішення, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; а) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у додатку, відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, та компенсацію судових та інших витрат, плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу; б) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.
 
Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 М. М. та інші проти України» підлягає виконанню у строк до 17 жовтня 2014 року.
 
У провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. перебували наступні виконавчі документи:
 
- ВП № 2729408 з виконання виконавчого листа від 17 січня 2007 року 
№ 2-4213 про зобов`язання відділу примусового виконання рішень ДВС м. Києва виконати виконавчий лист від 2005 року № 2-2177 про зобов`язання ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу від 07 березня 2002 року про звільнення ОСОБА_1 та проведення з ним повного розрахунку;
 
- ВП № 13689527 з виконання виконавчого листа № 2-1885-2007 про зобов`язання ДВС м. Києва негайно і в примусовому порядку виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 25 жовтня 2006 року і від 13 листопада 2006 року про зобов`язання ДАК «Укрресурси» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 і проведення з ним повного розрахунку;
 
- ВП № 32985669 з виконання виконавчого листа № 206/2210/2012 про зобов`язання посадових осіб управління юстиції у м. Києві виконати виконавчий лист № 2-2177 в частині повного розрахунку з ОСОБА_1 відповідно до рішення суду;
 
- ВП № 33012366 з виконання виконавчого листа № 206/2209/2012 про зобов`язання державного виконавця Магди С. Г. вжити заходи щодо виконання в повному обсязі виконавчого листа № 2-200, виданого Замостянським районним судом;
 
- ВП № 38409398 з виконання виконавчого листа № 127/3047/13-ц про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС виконати рішення Замостянського районного суду від 01 березня 2004 року в частині зобов`язання ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу від 07 березня 2002 року про звільнення ОСОБА_1 та провести з ним повний розрахунок;
 
- ВП № 24254306 з виконання виконавчого листа № 2-3667-2008 про зобов`язання відділу ДВС Печерського РУЮ м. Києва виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 квітня 2004 року 
№ 2-200-04;
 
- ВП № 38942757 з виконання виконавчого листа № 127/3999/13-ц про зобов`язання посадових осіб ДВС України виконати виконавчі листи 
№ 2-3667-08, № 4-с-84-2011, 2-4213-07 та повідомити ОСОБА_1 про наслідки виконання;
 
- ВП № 27605579 з виконання виконавчого листа № 4-с-84-2011 про зобов`язання підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ в м. Києві в примусовому порядку виконати виконавчий лист № 2-2177-05;
 
- ВП № 29507340 з виконання виконавчого листа № 4-с-98-2011 про зобов`язання посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС виконати виконавчий лист № 2-1285-2007;
 
- ВП № 41392206 з виконання виконавчого листа № 127/3047/13-ц про зобов`язання посадових осіб ДВС України задовольнити вимогу ОСОБА_1 щодо виконання виконавчого листа №206/3369/2012;
 
- ВП № 39811984 з виконання виконавчого листа № 127/6440/13-ц про зобов`язання ДВС України вчинити дії з виконання виконавчого листа 
№ 2-1285-2007;
 
- ВП № 39811788 з виконання виконавчого листа № 127/9765/13-ц про зобов`язання ДВС України виконати виконавчий лист № 2-3667;
 
- ВП № 38409419 з виконання виконавчого листа № 127/1181/13-ц про зобов`язання ДВС України виконати виконавчий лист № 206/3369/2012;
 
- ВП № 33374156 з виконання виконавчого листа № 206/3369/2012 про зобов`язання посадових осіб ГУЮ у м. Києві виконати виконавчий лист 
№ 2-2588 (т. 1, а. с. 3-16).
 
У межах зазначених виконавчих провадженнях головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. 09 листопада 2017 року винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту  9  частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (справа № 802/82/16), у якому просив визнати неправомірною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти України», зобов`язати Міністерство юстиції України поновити порушені права позивача шляхом перерахунку на його користь суми повного розрахунку, проведеного на підставі рішення Європейського суду з прав людини, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн, шляхом списання безспірної суми з рахунку Державної казначейської служби України.
 
Під час розгляду справи № 802/82/16 адміністративним судом встановлено, що за час невиконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року національними судами було прийнято низку рішень про стягнення на користь ОСОБА_1 з ДАК «Укрресурси» коштів за затримку розрахунку при звільненні, які набрали законної сили. При цьому позивач просить стягнути суму 1 900 147,03 грн повного розрахунку при звільненні станом на жовтень 2015 року в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року, виконання якого здійснює Департамент ДВС у виконавчому провадженні ВП № 44360795. Одночасно встановлено, що частину коштів в розмірі 711 209,73 грн ОСОБА_1 вже було виплачено.
 
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року у справі № 2-200/2004 щодо проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з роботи в ДАК «Укрресурси». Зобов`язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» (виконавче провадження ВП № 44360795) вчинити дії, спрямовані на виплату ОСОБА_1 невиплаченої йому станом на жовтень 2015 року заборгованості ДАК «Укрресурси» за рішеннями національних судів, які набрали законної сили, однак залишаються невиконаними, в сумі 1 188 937,30 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (т. 1, а. с. 211-214).
 
Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року - без змін (т. 1, а. с. 216-219).
 
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року ухвалено прийняти звіт Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а (т. 1, а. с. 215).
 
Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року касаційну скаргу Департаменту ДВС Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року та постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року залишено без змін.
 
21 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою про перегляд ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами, в якій просив суд скасувати зазначену ухвалу та зобов`язати Департамент ДВС Міністерства юстиції України виплатити йому невиплачені суми заробітної плати, що були утримані банківською установою при здійсненні відповідачем переказу коштів, провести розрахунок та виплату частини втрачених коштів при затримці у їх виплаті з урахуванням алгоритму, зазначеного в листі начальника Департаменту виконання рішень Європейського суду з прав людини від 20 листопада 2015 року.
 
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року відмовлено.
 
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року змінено в мотивувальній частині з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 802/82/16-а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі №802/82/16-а залишено без змін.
 
Під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами суди встановили, що визначена судом сума в розмірі 1 188 937,30 грн є сумою, що була стягнута на користь заявника саме за рішеннями національних судів, які набрали законної сили, та які перебували на виконанні в органах державної виконавчої служби України. Оскільки 04 серпня 2016 року, згідно з платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 03 серпня 2016 року № 2994, присуджені кошти в повному обсязі перераховані на рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», то доводи заявника про неповне виконання відповідачем рішення суду є необґрунтованими.
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 14 ЦПК України 2004 року та у статті 18 ЦПК України у чинній редакції: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
 
Відповідно до практики ЄСПЛ, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
 
Положеннями частини першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
У пунктах 18, 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
 
Звертаючись до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. та зобов`язання вчинити дії, ОСОБА_1 посилався на те, що протиправність дій державного виконавця полягає у незаконності винесення ним постанов про закінчення виконавчих проваджень, які стосуються виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 березня 2004 року та пов`язаних з цим рішенням інших судових рішень.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій виходили з необґрунтованості його доводів.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення скарги заявника.
 
Так, суди встановили, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року ухвалено прийняти звіт Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а.
Указаною постановою, зокрема, зобов`язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» (виконавче провадження ВП № 44360795) вчинити дії, спрямовані на виплату ОСОБА_1 невиплаченої йому станом на жовтень 2015 року заборгованості ДАК «Укрресурси» за рішеннями національних судів, які набрали законної сили, однак залишаються невиконаними, в сумі 1 188 937,30 грн.
 
13 вересня 2016 року постановою державного виконання закінчено виконавче провадження № 44360795 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі № 25663/02, у зв`язку з фактичним виконанням.
 
26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду (справа № 802/1462/16-а) з позовом до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, у якому, серед іншого, просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 44360795.
 
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у адміністративній справі № 802/1462/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.
 
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року та постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року в частині заявлених вимог про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13 вересня 2016 року № 44360795.
 
Крім того, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від  28  жовтня 2020 року, зміненою постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року в мотивувальній частині, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі № 802/82/16-а відмовлено.
 
У вказаній адміністративній справі суди не встановили наявності підстав для перегляду за нововиявленими обставинами ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_1 , в якій він наполягав на зобов`язанні Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виплатити йому невиплачені суми заробітної плати, що були утримані банківською установою при здійсненні відповідачем переказу коштів, провести розрахунок та виплату частину втрачених коштів при затримці у їх виплаті з урахуванням алгоритму, зазначеного в листі начальника Департаменту виконання рішень Європейського суду з прав людини від 20 листопада 2015 року.
 
Суди виходили з необґрунтованості доводів заявника про неповне виконання відповідачем рішення суду, оскільки визначена судом сума в розмірі 1 188 937,30 грн як сума, що була стягнута на користь заявника саме за рішеннями національних судів, які набрали законної сили, та які перебували на виконанні в органах державної виконавчої служби України, 04 серпня 2016 року, згідно з платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 03 серпня 2016 року № 2994, у повному обсязі перерахована позивачу.
 
Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 802/82/16-а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі №802/82/16-а залишено без змін.
 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 березня 2004 року, а також рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти України».
 
Наявність у ДАК «Укрресурси» перед ОСОБА_1 будь-яких інших зобов`язань, пов`язаних з невиплатою у повному обсязі або несвоєчасною виплатою заробітної плати станом на момент закінчення державним виконавцем виконавчих проваджень, не підтверджується жодним судовим рішенням. 
 
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що предметом розгляду у цій справі є дослідження питання законності дій та встановлення фактів бездіяльністості головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на момент закінчення виконавчих проваджень з виконання судових рішень, які набрали законної сили.
 
Натомість аргументи заявника у переважній більшості стосуються необхідності встановлення обставин щодо суті правовідносин, що склались між ДАК «Укрресурси» та ОСОБА_1 . 
 
Оскільки судові рішення, на виконання яких видавались виконавчі документи, є виконаними, суди обґрунтовано зазначили, що державний виконавець, закінчуючи виконавчі провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для скасування постанов державного виконавця від 09 та від 10 листопада 2017 року.
 
Крім того, суди встановили, що в матеріалах справи міститься копія наказу ДАК «Укрресурси» від 01 грудня 2015 року про зміну дати звільнення ОСОБА_1 з 08 травня 2012 року на 01 грудня 2015 року на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 25 січня 2001 року, про що внесено запис у трудову книжку, а трудову книжку вручено особисто ОСОБА_1 . Вищезазначені відомості внесено в трудову книжку ОСОБА_1 , що підтверджується її копією, наявною у матеріалах справи.
 
Доводи касаційної скарги про те, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 березня 2004 року на ДАК «Укрресурси» покладено обов`язок здійснити в трудовій книжці запис не лише про звільнення ОСОБА_1 , а і про прийняття його на роботу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони суперечать змісту резолютивної частини рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 01 березня 2004 року.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

                                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                           Р. А. Лідовець