Справа № 341/411/21 
Провадження № 22-ц/4808/1218/21 
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)        Девляшевського В.А.,
       суддів:                                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Галицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Мергель М.Р. 03 червня 2021 року, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою,
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 17 серпня 2017 року в місті Івано-Франківську з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї пригоди належний ОСОБА_3 автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №206 від 18 вересня 2017 року вартість матеріального збитку становить 77 514,92 грн. Оскільки у відповідача на час вчинення ДТП був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, МТСБУ сплатило на користь потерпілого регламентну виплату в розмірі 68 585,80 грн. Посилаючись на те, що вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2017 року, до позивача у порядку регресу перейшло право зворотньої вимоги виплаченого відшкодування до заподіювача шкоди.
Рішенням Галицького районного суду від 03 червня 2021 року у задоволенні позову МТСБУ жо ОСОБА_2 про відшкодування витрат у порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою відмовлено.
В апеляційній скарзі представник МТСБУ – адвокат Приступа Л.Л. вказує на порушення судом при ухваленні рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
На його думку, необґрунтованим є висновок суду про відсутність вини ОСОБА_2 у ДТП від 17 серпня 2017 року з тих підстав, що у постанові Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2017 року по справі №344/11023/17 не міститься висновків про його винуватість. Натомість, суд не врахував, що відповідно до вищевказаної постанови провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито із закінченням строків для накладення адміністративного стягнення, передбачених частиною 2 статті 38 КУпАП, тобто з нереабілітуючих підстав. Протокол, що був сладений відносно водія ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення, не був оскаржений чи скасований. Вважає, що у постанові від 18 грудня 2017 року встановлена вина відповідача, оскільки міститься посилання на протокол про адміністративне правопорушення, в якому описані фактичні обставини події. Більше того зазначено, про вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП. 
Суд помилково вважав ОСОБА_2 страхувальником, проте в нього на час скоєння ДТП не було договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналогічно МТСБУ не укладає договорів страхування, а отже не є страховиком, як зазначив місцевий суд.
Також посилається на порушення ном процесуального права, оскільки суд не розглянув заяву бюро про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За наведених обставин просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
У відзиваі на апеляційну скаргу ОСОБА_2 покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду. Вказує, що постановою суду від 18 грудня 2017 року провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, а тому не вирішувалось питання про його винуватість. Відповідно встановити ступінь вини у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є неможливим, оскільки відсутні первинні матеріали ДТП справи про адміністративне правопорушення. Позивачем не представлено схеми місця дорожньо-транспорної пригоди, з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставин, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин. Відтак, на його думку, цивільно-правова відповідальність страхувальника в результаті ДТП не настала, тому у відповідача відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи рішення, суд вважав, що позивач не довів обов`язок відповідача відшкодувати МТСБУ у порядку регресу кошти у сумі 68 585,80 грн. Ураховуючи те, що постановою суду від 18 грудня 2017 року провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, не було вирішено питання про винуватість або не винуватість ОСОБА_2 . Суд вважав, що встановити ступінь його вини у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є неможливим, оскільки відсутні первинні матеріали ДТП, справа про адміністративне правопорушення. Представник позивача не надав доказів (підтвердження), що саме з вини ОСОБА_2 виникла ДТП, зокрема схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, графічного зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин тощо.
Проте, з цим висновком суду колегія не погоджується з огляду на таке.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 17 серпня 2017 року о 12:00 год в м.Івано-Франківську ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ-2103» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Сагайдачного, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pajero Wagon, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався позаду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Вказане зазначено у постанові Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2017 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачено частиною 2 статті 38 КУпАП (а.с. 4)
На момент ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до звіту №206 від 18 вересня 2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, розмір завданих збитків в зв`язку з пошкодженням транспортного засобуMitsubishi Pajero Wagon, д.н.з. НОМЕР_2 склав 77 514,92 грн.
03 квітня 2018 року ОСОБА_3 подав до МТСБУ відповідну заяву на отримання страхового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем (а.с. 5).
На підставі наказу про страхове відшкодування №6808 від 13 липня 2018 року платіжним дорученням від 16 липня 2018 року перерахувало на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 68 585,80 грн. Крім того, позивачем понесені витрати на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 770,00 грн (а.с. 11). 
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.
До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.
В обґрунтування вимог про стягнення шкоди в порядку регресу позивач посилається на те, що ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП.
Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2017 року провадження у справі №344/11023/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП та на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП (а.с. 4).
Згідно зі статтею 221, частиною 1 статті 280, частиною 1 статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Проте, в порушення зазначених вимог закону суд не зробив висновок щодо встановлення чи відсутності вини відповідача у скоєнні адмінправопорушення та закрив провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.
Вважаючи, що в зв`язку з закриттям провадження у справі про адмінстративне правопорушення встановити ступінь вини ОСОБА_2 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є неможливим, місцевий суд не врахував те, що застосування положень статті 38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення. Адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. 
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 686/4557/18.
Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення (висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 383/846/18).
З викладеного вбачається, що непритягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності мало місце не у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, що не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. При цьому відповідачем не надано належних доказів щодо відсутності його вини у ДТП. 
Крім того, колегія суддів зауважує, що незважаючи на отримання механічних пошкоджень також і його автомобілем, про що зазначено в постанові суду від 18 грудня 2017 року, ОСОБА_2 не ставив вимог про виплату йому відшкодування.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди ( частина 2 статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Однак, відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у ДТП.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
За наведених обставин є всі правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу витрати МТБСУ на виплату страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі.
У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового – про задоволення позову.
Згідно частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України.
В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись статтями 368, 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.
Рішення Галицького районного суду від 03 червня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування витрат в порядку регресу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: Русанівський бульвар,8, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи 21647131) у відшкодування шкоди в порядку регресу 69 355,80 гривень, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 2 270,00 грн, та пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 405,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                                 І.В. Бойчук
       В.Д. Фединяк

Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2021 року