ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/13746/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
        секретар судового засідання Новошицька О.О. 
      розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
      на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.)
    у справі №160/13746/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 26 жовтня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просила:
- визнати протиправною відмову відповідача від 15.05.2020 року № 0400-0306-8/27983 в перерахунку їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 26.02.2020 року.
- зобов`язати відповідача здійснити позивачці, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 25.02.2020 № Б-С 410 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 і виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат, також нарахувати та виплатити компенсацію інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог   ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона з 18.02.2020 року має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, враховуючи   рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020. Посилається на зразкову справу №620/1116/20, по якій ухвалено Верховним Судом зразкове рішення від 16.06.2020 року. Зазначає, що предметом спору по зразковій справі №620/1116/20 та по справі  №160/13746/20 за позовом ОСОБА_1 є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020. Вказує, що 26.02.2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про проведення з 18.02.2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання і виплати щомісячного грошового довічного утримання заробітної плати працюючого на відповідні посаді судді, виходячи з його фактичного розміру, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровська заробітку плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці
Листом   №0400-0306-8/27983 від 15.05.2020   відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку з підстав того, що суддям у відставці, яким за зверненням до 18.02.2020 року перерахунок проведено з 01.01.2020 року, перерахунок буде здійснюватися при збільшенні суддівської винагороди після 18.02.2020 року. Позивач не погоджується з такою відмовою та зазначає, що розмір суддівської винагороди збільшився з 01.01.2020 року, але відповідачем з цієї дати проведено перерахунок за довідкою ТУ ДСА з певними обмеженнями, які були визнані неконституційними 18.02.2020 року, зазначена дата є днем виникнення права позивача на відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною відмову відповідача №0400-0306-8/27983 від 15.05.2020 року в перерахунку позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 26.02.2020 року.
Зобов`язано відповідача здійснити позивачці, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 25.02.2020 № Б-С 410 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 і виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат, також нарахувати та виплатити компенсацію інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог   ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки судові витрати з оплати судового збору у сумі 840 грн. 80 коп.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що згідно з пунктом 3   рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 року   визнані неконституційними положення   пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII втратили чинність з 18.02.2020 року. Як наслідок, після 18.02.2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення   статті 142 Закону №1402-VIII, в силу приписів частини 4 якої суддя у відставці має право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зазначене є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддям у відставці.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%, а також в частині нарахування та виплати компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог   ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Посилається на те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, згідно ч. 3 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII. Зазначає, що у відповідача відсутні підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки на виконання Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 року Верховною Радою України не прийнято окремого нормативно-правового акта з питань врегулювання порядку здійснення такого перерахунку. Вказує на відсутність достатнього фінансування. Також зазначає щодо компенсаційних інфляційних втрат при перерахунку відповідно до вимог   ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати": компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим законом. Відтак вважає, що виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється лише у випадках, якщо відповідні виплати були нараховані, проте не виплачені. 
В судове засідання 30.06.2021 року учасники справи не з`явилися про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судове засідання 16.06.2021 року відбулося за участю представника відповідача Геммерлінг А.Е., яким було надано для огляду в судовому засіданні пенсійну справу позивачки. При огляді пенсійної справи з`ясовано, що позивачка має стаж роботи на посаді судді 28 років 04 місяці 29 днів. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є суддею у відставці з 12.11.2015 року на підставі постанови Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 року та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області 24.02.2020 року позивачці видана нова довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № Б-с-410, згідно якої станом на 18.02.2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 128   642,40 грн., в тому числі: посадовий оклад 75 672грн., доплата за вислугу років 52970,40 грн. (а.с. 5).
Позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області Б-с-410 від 25.02.2020 року.
Листом від 15.05.2002 року №0400-0306-8/27983 відповідачем надало позивачці відповідь   про відсутність права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно наданої довідки від 25.05.2020 року № Б-с-410 з посиланням на те, що з 01 січня 2020 року вже було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень   Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УТ, змінилися з 01 січня 2020 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402- VIII, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предметом даного спору є правомірність/протиправність відмови відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці у зв`язку з прийняттям Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 щодо визнання неконституційним положення   пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Отже, вказана норма чітко передбачає, що у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.
При цьому норма Конституції України є нормою прямої дії та за своєю правовою природою юридична сила цієї норми є вищою у порівнянні з іншими нормами. Водночас, конституційною нормою встановлено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. 
Матеріалами справи підтверджується, що станом на час виходу позивачки у відставку (20.11.2015 року) діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, який втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, на підставі Закону № 1402-VIII від 02.06.2016.
При цьому, в силу пункту 8 частини 4   статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI було встановлено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.
Розділ Х вказаного вище Закону регулював статус судді у відставці.
Відповідно до ч. 2   ст. 138 Закону № 2453-VI   (в редакції чинній на час набрання ним законної сили) встановлювалось, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.      При      досягненні таким суддею віку, встановленого частиною 1 цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених   статтею 37 Закону України "Про державну службу".
В подальшому до   Закону №2453-VI   були внесені зміни, внаслідок чого змінилась нумерація статей і право судді у відставці на пенсію, щомісячне довічне грошове утримання та право на перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було врегульовано   статтею 141 цього Закону.
Так,  станом на час звільнення позивачки з посади судді (20.11.2015 року) стаття 141 Закону №2453-VI   (Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) мала наступний зміст:
1. Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;
61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
2. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною 1 цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".
3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
  Як зазначалося вище, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, на підставі Закону № 1402-VIII від 02.06.2016.
 Відповідно до частини 3 статті 142   Закону №1402-VIщомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
  Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
          Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Слід зазначити, що в силу частини 3   статті 135 Закону №1402-VIII   базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим,   Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу   ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону      №1402-VIII   було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим   Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
          Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
         До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010   № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу   ХІІ   Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
При цьому, Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23   Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим   Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
Слід взяти до уваги, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу   ХІІ   Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).
Пунктом 25 розділу   ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII   встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим   Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим   Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим   Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного   Закону.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011   №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з      Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У   Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013(справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені   Конституцією   та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. 
Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Так,   рішенням Конституційного Суду України       від 18.02.2020 № 2-р/2020були визнані такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), положення пункту 25 розділу   ХІІ   Прикінцеві та перехідних положень Закону   №1402-VIII   зі змінами.
У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту            25 розділу   XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402   право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим   Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим   Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим   Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». 
За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного   Закону.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт                         4 частини шостої   статті 126 Конституції України).
          Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини   Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
           Визначені   Конституцією   та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли 65-ти річного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному   Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.
У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. 
Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. 
Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу   ХІІ   Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402   різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1   статті 126 Основного Закону України   щодо гарантування незалежності суддів   Конституцією   і законами України.
У зв`язку з викладеним,   Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу   XII   Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим   Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
Отже, з дня   ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що  Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, перерахунок, який просить здійснити позивачка, обумовлений відновленням раніше порушених її прав, отже після   ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, а саме з 19.02.2020, наступного дня з дати   ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивачки виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до   Закону № 1402-VIII.
Водночас, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка має право на перерахунок пенсії починаючи з 19.02.2020.
Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд в рішенні від 16.06.2020 року у  зразковій справі №620/1116/20. 
Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
  При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення позову в повному обсязі та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії в розмірі 90% суддівської винагороди, оскільки в силу частини 3 статті 142   Закону №1402-VI (який є діючим на даний час) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
 Оскільки матеріалами пенсійної справи підтверджено, що позивачка має стаж роботи на посаді судді 28 років 04 місяці 29 днів, то в силу частини 3 статті 142   Закону №1402-VI перерахунок має бути здійснений в розмірі 66% (20 рокі – 50%, та додатково по 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років - 16%, що в загальній сумі становить 66%).
Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку згідно вимог ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (Закон № 2050-ІІІ).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Тобто стаття 2 Закону №2050-ІІІ прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.
Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). 
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Водночас, матеріали справи не містять підтверджень, що позивачка зверталася до відповідача з заявою про виплату їй компенсації втрати частини доходів за відповідний період в силу Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 від 21.02.2001.
 Отже, відповідач не відмовляв позивачці своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.
За змістом ст. 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
З огляду на те, що у цій справі позивачка не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачці у виплаті відповідної компенсації, то право позивачки ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення позивачки до суду з такою вимогою  є передчасним.
Слід зазначити, що такого ж правового висновку щодо компенсаційних виплат дійшов Верховний Суд в постанові від 11 грудня 2020 року у справі № 200/10820/19-а.
Таким чином в цій частині слід також відмовити в задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для часткового прийняття аргументів, що викладені в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору в частині (щодо перерахунку в розмірі 90% та виплати компенсаційних виплат) спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування в цих  частинах.
В іншому, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,
   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року – скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 :
- перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 25.02.2020 №Б-С 410;
- нарахування та виплату компенсації інфляційних втрат згідно вимог ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"
В зазначених частинах в задоволенні позовних вимог - відмовити.
Позовні вимоги задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 25.02.2020 №Б-С 410 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 30.06.2021.
В повному обсязі постанова виготовлена 08.07.2021.  
    
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова