Справа № 346/708/21 
Провадження № 22-ц/4808/1304/21 
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Василишин Л.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Максимів Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Театральна-22» на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену суддею П`ятковським В.І. 19 липня 2021 року в м. Коломиї у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Театральна-22» до Коломийської міської ради Коломийської територіальної громади, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Театральна-22» звернулося в суд з позовом до Коломийської міської ради Коломийської об`єднаної територіальної громади та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
04.03.2021 року до суду надійшло клопотання Коломийської міської ради про закриття провадження у справі з огляду на те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Клопотання обґрунтовано тим, що предметом спору є визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради «Про надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнання нечинним Договору оренди землі від 04.08.2009 року, укладеного між Коломийською міською радою та ОСОБА_1 ; скасування відомостей в Держаному земельному кадастрі про реєстрацію земельної ділянки. Позивачем у справі є ОСББ «Театральна-22», яке є юридичною особою, відповідачем - Коломийська міська рада, яка також є юридичною особою, а ОСОБА_1 в даних правовідносинах діяв як фізична особа-підприємцець, оскільки спірна земельна ділянка надана йому як підприємцю для промислово-комерційного використання (для реконструкції та обслуговування нежитлових приміщень), проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розроблявся ОСОБА_1 як підприємцю, а в Договорі оренди землі в реквізитах сторін зазначено, що ОСОБА_1 діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 14 грудня 2005 року. Таким чином дана справа підсудна господарському суду.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 19.07.2021 року провадження у справі закрито у зв`язку із неможливістю її розгляду за правилами цивільного судочинства.
Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСББ «Театральна-22» подало апеляційну скаргу. Вважають дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права.
На їхню думку суд першої інстанції не встановив процесуальний статус ОСОБА_1 у справі, оскільки в даному випадку відповідач ОСОБА_1 виступає громадянином (фізичною особою), а не фізичною особою-підприємцем, прирівняним процесуально до юридичних осіб. При цьому у справі відсутні докази, які підтверджують статус ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця. На документах при зверненні останнього щодо отримання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 немає жодного застосування круглої печатки, яка була обов`язковою для правочинів підприємців з державними та комунальними органами влади до 19.07.2017 року, а отже ОСОБА_1 юридично не міг виступати в ролі фізичної особи-підприємця у даній справі та у стосунках з Коломийською міською радою і з Коломийським відділенням Державного земельного кадастру щонайменше до 19 липня 2017 року. Адже тоді вся документація і правочини без завірення їх круглою печаткою ФОП є нікчемними.
Посилається також на те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції судів залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже посилання відповідачів на ухвалені раніше 03.10.2017 року закони та постанови безпідставне, оскільки такі втрачають свою чинність.
Що стосується тверджень Коломийської міської ради про наявність у ОСОБА_1 земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням, то вважає, що таке не має жодного відношення до вирішення даного спору та до визначення його судової юрисдикції. Такі доводи є нікчемними, необґрунтованими і недопустимими.
Просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайнного суду від 19 липня 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що ОСББ «Театральна-22» не надано жодного документа, який би підтверджував, що саме ОСОБА_1 було порушене цивільне право позивача. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, закрити провадження у справі.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Театральна-22» звернулося в суд з позовом до Коломийської міської ради Коломийської територіальної громади, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради №2194-40 від 24.06.2009 року «Про надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 »; визнання нечинним Договору оренди землі, укладеного 04.08.2009 року між Коломийською міською радою та ОСОБА_1 , який 05.10.2009 року зареєстрований в Коломийському МВ РФ ДЗК в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №040929700089; скасування відомостей в Державному земельному кадастрі про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:18:001:0117 (т. 1, а.с. 1-10).
Судом встановлено також, що відповідно до копії Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №2121 001 0002 001814 від 14.12.2005 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (т. 1, а.с. 86).
Висновком Коломийського міського відділу архітектури та містобудування від 24.07.2008 року №979/01-10 погоджено матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 402,0 кв.м. для промислово-комерційного використання (реконструкції та обслуговування нежитлових приміщень) по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу міської ради та погоджено надання даної земельної ділянки для промислово-комерційного використання (реконструкції та обслуговування нежитлових приміщень) підприємцю ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 26).
Згідно рішення Коломийської міської ради №2194-40/2009 від 24.06.2009 року «Про надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 402,0 кв.м. по АДРЕСА_1 терміном оренди 50 років для промислово-комерційного використання – реконструкції та обслуговування нежитлових приміщень за рахунок земель міської ради (т. 1, а.с. 25).
04.08.2009 року між Коломийською міською радою Івано-Франківської області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди землі, зареєстрований в Коломийському міському відділі РФ ДЗК, про що у книзі записів державної реєстрації Договорів оренди землі вчинено запис за №040929700089, відповідно до якого орендодавець на підставі рішення Коломийської міської ради №2194-40/2009 від 24.06.2009 року «Про надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 » надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для промислово-комерційного використання – реконструкції та обслуговування нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 .
Відповідно до розділу «Реквізити сторін» даного Договору оренди та Акту приймання-передачі об`єкта оренди орендар ОСОБА_1 діяв на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 14.12.2005 року (т. 1, а.с. 27-31).
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у даних правовідносинах ОСОБА_1 виступає в якості фізичної особи-підприємця, а тому справу неможливо розглядами за правилами цивільного судочинства.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Пунктами 1, 6 частини 1 статті 20 цього ж Кодексу визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Частинами першою, третьою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.
Відповідно до частини 2 статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0402 га була надана в оренду ОСОБА_1 для промислово-комерційного використання – ведення господарської діяльності з реконструкції та обслуговування нежитлових приміщень, що підтверджується спірними рішенням Коломийської міської ради та договором оренди. При цьому останній діяв як фізична особа-підприємець на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 14.12.2005 року.
На даний час відомостей про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності суду не надано, а сторонами по справі не заперечено використання ним вказаної земельної ділянки в комерційних цілях.
Крім того апеляційний суд зазначає, що згідно копій висновків Відділу земельних ресурсів у місті Коломия №03-03-3/831 від 08.08.2008 року, Коломийської райСЕС №662 від 08.11.2008 року, Державного управління ОНПС в Івано-Франківській області №07-10/7065 від 13.11.2008 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0402 га відноситься до земель промисловості, транспорту та зв`язку, придатна для промислово-комерційного використання (реконструкції та обслуговування нежитлових приміщень) підприємця ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 126-128).
А відповідно до ст. 65 ЗК України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
Такими чином з огляду на цільове призначення даної земельної ділянки така на підставі оспорюваних рішення та договору передавалася в оренду саме для ведення господарської діяльності, яка здійснюється в даному випадку фізичною особою-підприємцем.
Отже даний спір виник між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, пов`язаний з його господарською діяльністю на земельній ділянці, яка ним орендована як підприємцем, і цільове призначення цієї земельної ділянки також стосується господарської діяльності, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вирішення спору за такими вимогами належить до юрисдикції господарського суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 20 ГПК України.
Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №159/5180/20 (провадження №61-824св21).
Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що на документах при зверненні ОСОБА_1 щодо отримання в оренду вказаної земельної ділянки немає застосування круглої печатки, яка була обов`язковою для правочинів підприємців з державними та комунальними органами влади до 19.07.2017 року, то такі не стосуються вирішення питання юрисдикції даного спору.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду також не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням.
Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Театральна-22» залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 6 вересня 2021 року.