ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2021 року	Львів	Справа № 260/115/21 пров. № А/857/13022/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року (головуючого судді Плеханова З.Б. ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження о 11 год. 10 хв. в м. Ужгород повний текст рішення складено 02.06.2021) у справі №260/115/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.01.2021 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за дні невикористаних додаткових відпусток, як батьку, який виховує дитину без матері і як батьку який виховує дитину з інвалідністю в період 2020 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за всі дні щорічної додаткової відпустки в період 2020 року, як батьку, який виховує дитину без матері і як батьку, який виховує дитину з інвалідністю, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаних додаткових відпусток, як батьку, який виховує дитину без матері і як батьку який виховує дитину з інвалідністю в період 2020 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошової компенсації за дні невикористаних додаткових відпусток, як батьку, який виховує дитину без матері і як батьку, який виховує дитину з інвалідністю в період 2020 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
Апеляційну скаргу подано Військовою частиною НОМЕР_1 на рішення суду першої інстанції, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
На підставі статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.
Рапортом від 18.11.2019 вх. № 17685, позивачем було, повідомлено відповідача про свій сімейний стан, який змінився (розлучення) та наявність в нього на повному утриманні і вихованні, без участі матері, дитини з інвалідністю, - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого разом з ним, також було додано - копію про народження дитини ( ОСОБА_2 ); - копію посвідчення дитини з інвалідністю; - копію висновку ЛЛК про хворобу дитини.
Разом з цим, син позивача є неповнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.04.2006 року. Також, в його сина ( ОСОБА_2 ) встановлена інвалідність , що стверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 10.03.2020 №78 позивача звільнено з військової служби в запас, за станом здоров`я на підставі висновку військово - лікарської комісії про непридатність до військової служби.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 91 від 09.04.2020 ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу військової частини з проведеним розрахунком та виплату відповідних сум грошових коштів при звільненні.
28.07.2020 рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/2228/20, яке набрало законної сили 17.11.2020, позовні вимоги в частині нарахування та виплатити грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за період 2019 року, як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю повністю задоволено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 у справі № 260/2228/20 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у вказаній справі залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення (аркуші справи 18-23 та 33-38).
24.03.2020 до моменту виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивач будучи обізнаним про своє звільнення з військової служби, звернувся з рапортом вх. №2111 до відповідача про виплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток, в т.ч., як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю (тобто з двох підстав) із доданими копіями документів, що підтверджують сімейний стан та стан дитини.
Позивачем 24.11.2020 рекомендованим листом було направлено заяву відповідачу з доданими до неї документами, а саме: - копією акту обстеження умов проживання № 741/0/61-20 від 10.11.2020; - копією заяви у Службу у справах дітей Мукачівського міськвиконкому від 10.11.2020; - копією відповіді Мукачівського ліцею № 10 (з місця навчання дитини) на запит Служби у справах дітей Мукачівського міськвиконкому № 01-12/348 від 11.11.2020; - копією інформаційного повідомлення з Мукачівського відділу державної виконавчої служби від 03.09.2020; - копією акту засвідчення фактичного місця проживання № 79 від 20.08.2020; - копією заяви ОСОБА_3 від 02.11.2020; - копією заяви ОСОБА_4 від 02.11.2020; - копією заяви ОСОБА_5 від 02.11.2020; - копією заяви ОСОБА_6 від 02.11.2020; - копією заяви ОСОБА_7 від 02.11.2020; - копією інформаційної довідки №79 від 10.11.2020.
Вказаний лист з доданими до нього документами відповідачем було отримано 25.11.2020, що підтверджується інформацією про рух поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором № 8960009983018.
Разом з цим, представником позивача, на адресу відповідача 14.12.2020 був направлений адвокатський запит щодо виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2020 рік та проханням повідомити результати розгляду його заяви від 24.11.2020.
Згідно отриманої відповіді з в/ч НОМЕР_1 за № 150/53/1859 від 22.12.2020, відповідач повідомив про проведений розгляд заяв позивача при звільненні з військової служби та часткового задоволення позовних вимог за вказаним рішенням суду від 28.07.2020 у справі № 260/2228/20, повідомивши про свої наміри щодо виконання рішення, тобто щодо згаданих виплат за період 2019 року.
Крім того, згідно листа Департаменту соціального захисту населення Закарпатської ОДА № 2076/03.3 від 26.05.2020 позивачу - ОСОБА_1 , державна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю призначена згідно поданих документів та медичного висновку (інвалідність встановлена на період з 26.02.2016 року по 25.02.2021 року) на дитину з інвалідністю на період з 09.10.2019 року по 25.02.2021 року.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про протиправну бездіяльність відповідача з приводу не розгляду заяви позивача та усунення від виплати грошової компенсації позивачу як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю та про завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка є спірмірна із завданими моральними стражданнями як позивача так і його неповнолітнього сина- інваліда.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Згідно статті 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Пунктом 5 статті 11 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).
Відповідно до частини 10 статті 14 Закону №2011-XII військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно частини 2 статті 19 Закон № 504/96-ВР, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.
З огляду на викладене, суд звертає увагу, що в даному випадку спеціальний Закон не врегульовує дане питання і не відміняє окремого виду додаткових відпусток – соціальні, про які йдеться в пункті 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про відпустки», згідно якої установлюються види відпусток, в т.ч. соціальні відпустки, а саме додаткова відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитини – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Пунктом 112 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» передбачено, що військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право: особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися з вимогою залучити до розгляду свідків; подати додаткові матеріали, що стосуються справи, або клопотати, щоб їх вимагав командир (начальник) або орган, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги; оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді; вимагати відшкодування завданих їм збитків у встановленому законом порядку.
З поданих позивачем до заяви від 24.11.2020 до відповідача документів вбачається, що протягом 2020 року мати дитини участі у вихованні та утриманні сина-інваліда не приймала, зокрема Актом обстеження умов проживання дитини від 10.11.2020 року Служби у справах дітей Мукачівської міської ради, в якому констатовано, що в даному помешканні проживають батько з дитиною та їх тітка, яка є власником житла , поясненнями батьків учнів та директора школи , де навчається дитина, довідкою лікаря сімейної амбулаторії, де дитина перебуває на обліку.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 303/2995/19 від 29.08.2019 встановлено факт утримання та виховання позивачем свого сина, що підтверджено висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.2019 року № 573/01-32/4765, врахованого при ухваленні зазначеного рішення суду при розірванні шлюбу.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року по справі № 260/2228/20 встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 303/2993/19 від 29.08.2019 та висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.2019 № 573/01-32/4765 підтверджена відсутність участі матері в утриманні і вихованні дитини, а тому суд дійшов висновку, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за період 2019 року, як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю.
Частиною 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини, що позивач виховує дитину з інвалідністю, а також те, що у 2019 році він утримував та виховував свого сина без участі матері в силу частини 4 статті 78 КАС України доведенню не підлягають.
Апеляційний суд вважає, що позивач подав заяву від 24.11.2020 з доданими до неї документами Військовій частині НОМЕР_1 , однак ні відповіді щодо розгляду поданої заяви з оцінкою поданих документів відповідач не надав, а посилання відповідача, що на звернення позивача у листопаді 2020 року була надана письмова відповідь та у телефонному режимі роз`яснення про необхідність надати реквізити для розрахунку є необґрунтованими, оскільки відповідь з цього питання була надана 22.12.2020 не на заяву позивача, а на запит адвоката Моісеєва І.Ю. від 14.12.2020, де вказано про виконання рішення суду від 28.07.2020.
Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаних додаткових відпусток, як батьку, який виховує дитину без матері і як батьку який виховує дитину з інвалідністю в період 2020 року та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за дні невикористаних додаткових відпусток, як батьку, який виховує дитину без матері і як батьку, який виховує дитину з інвалідністю в період 2020 року, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права. 
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн. то колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., оскільки позивачем не подано достатніх і обґрунтованих доказів, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. Крім того, у суду відсутні достатні докази щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги статті 317 КАС України та наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди допустив неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвело до задоволення позову в цій частині, в решті рішення суду, слід залишити без змін, як таке яке прийняте на підставі норм матеріального та процесуального права, відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі №260/115/21 – скасувати в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі №260/115/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль