СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р.                                                                Справа № 905/1263/21  

          Колегія  суддів  у  складі:  головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя  Геза Т.Д.,
за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,
за участю представників:
від позивача: Болотов А.А., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.06.2018 №5074) – на підставі ордера від 01.09.2021 серії ДН №144206;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" поза межами приміщення суду
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м.Київ,
на ухвалу    Господарського суду    Донецької області    від    16.07.2021    (суддя Макарова Ю.В.), постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області в м. Харкові,
у справі №905/1263/21
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ», м. Краматорськ, Донецька область,
до 1-го відповідача: Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ,
до 2-го відповідача: Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), м. Краматорськ, Донецька область,
про заборону набуття права власності на предмет іпотеки та вчинення певних дій,

ВСТАНОВИЛА:

01.07.2021 ТОВ «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ» звернулось до Господарського суду Донецької області із позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» та Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про:
- заборону ПАТ «Державний ощадний банк України» набуття права власності на нежитлове (офісне) приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд 2, на термін дії Закону України “Про    тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” №1669-VII;
- заборону Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) проводити будь-які дії щодо реалізації набуття ПАТ «Державний ощадний банк України» права власності на нежитлове (офісне) приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м.Краматорськ, вул.Сакко і Ванцетті, буд 2, на термін дії Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” №1669-VII.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі статті 49 Закону України «Про іпотеку» та п.9 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» ПАТ «Державний ощадний банк України» має право залишити за собою предмет іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна, а другий відповідач - винести постанову про передачу майна першому відповідачеві в рахунок погашення боргу, за фактом такої передачі складається відповідний акт. Постанова та акт є підставою для подальшого оформлення ПАТ «Державний ощадний банк України» права власності на майно. Однак, майно, що є предметом спору, підпадає під  дію Закону  України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”.  
15.07.2021 позивачем подано до місцевого господарського суду заяву про забезпечення позову, у якій він просить: 
- зупинити стягнення заборгованості ТОВ “ВФ “ДОНРЕМПУТЬ” перед ПАТ “Державний ощадний банк України” шляхом зупинки Відділом примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в межах зведеного виконавчого провадження №57765385, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: ВП №49049691, ВП №55072908, ВП №58948636 на час розгляду цієї судової справи; 
-накласти арешт на майно позивача, а саме на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м.Краматорськ, вул.Сакко і Ванцетті, буд. 2, що належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності САВ №725531 від 01.06.2010 на час розгляду цієї судової справи (а.с.78-84).
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на статті 1, 9, 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», статті 41, 49 Закону України «Про іпотеку», розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», статтю 321 ЦК України, статті 136,137,139 ГПК України та вказує на те, що подання цієї заяви про забезпечення позову зумовлено тим, що позивачу стало відомо, що 2-м відповідачем виставлено на публічні торги предмет іпотеки, який є предметом договору від 19.11.2010 №3-01/2010, які не відбулися. Вказані торги проводились 2-м відповідачем на підставі зведеного виконавчого провадження №57765385, до складу якого входять виконавчі провадження №49049691, №55072908, №58948636. А отже, на підставі п.6.8 договору від 19.11.2010 №3-01/2010 іпотекодержатель має право набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі застереження про задоволення вимог та статті 61 Закону України "Про іпотеку". Також зазначає, що дії 2-го відповідача до ухвалення судом рішення у цій справі можуть привести до втрати позивачем права власності на майно. А отже, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення при задоволенні позову, а тому забезпечення позову необхідно задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду при умові задоволення позову.  
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.07.2021 у справі №922/1263/21 частково задоволено заяву ТОВ «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ» від 15.07.2021 про забезпечення позову у справі №905/1263/21; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно позивача, а саме на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м.Краматорськ, вул.Сакко і Ванцетті, буд.2, що належить на підставі свідоцтва про право власності САВ №725531 від 01.06.2010 на час розгляду судової справи №905/1263/21 в Господарському суді Донецької області; в іншій частині заяви    відмовлено.
Ухвала місцевого господарського суду із посиланням на статтю 129 Конституції України, ст. ст. 136, 137, 326 ГПК України, статтю 61 Закону України «Про виконавче провадження» з частині забезпечення позову мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити поновлення прав позивача в разі задоволення позовних вимог, а саме необхідності оскарження результатів аукціону, витребування спірного майна в осіб, які набудуть право власності на це майно за результатами аукціону. Крім того, суд зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.    Також суд дійшов висновку, що такий захід забезпечення позову як арешт спірного майна є розумним, співмірним    та адекватним.
Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що заява ТОВ “ВФ “ДОНРЕМПУТЬ” в частині забезпечення позову шляхом зупинення Відділом примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в межах зведеного виконавчого провадження №57765385 не відповідає вимогам ч.1 ст. 137 ГПК України, а тому задоволенню не підлягає.

АТ «Державний ощадний банк України» з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та 28.07.2021 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької    області від 16.07.2021 у справі №905/1263/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, в частині накладення арешту на майно позивача - нежитлове приміщення офісу, що розташоване за адресою: м. Краматорськ, вул. Сакко  і Ванцетті, буд.2.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивач просить заборонити АТ «Державний ощадний банк» набувати права власності на нежитлове (офісне) приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область,    м.Краматорськ, вул.Сакко і Ванцетті, буд.2, на термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тобто він не заперечує проти законності набуття права власності, а лише просить його відстрочити. Крім того, при розгляді справи №905/3777/14 ТОВ «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ» не заперечувало проти реалізації    іпотечного майна, а отже, на думку скаржника, звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач зловживає своїми правами, затягуючи розгляд справи. Крім того, скаржник вважає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, судом не враховано порушення прав 1-го відповідача.    
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк» залишити без задоволення. При цьому зазначає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача, який прийняв участь в судовому засіданні  в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" поза межами приміщення суду, заперечив проти вимог апеляційної скарги та  просив ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.07.2021 у справі №905/1263/21 залишити без змін як таку, що прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, апеляційну скаргу – без задоволення.          
Відповідачі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.125,127).
Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка сторін не була визнана судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд ухвали Господарського суду Донецької області від 16.07.2021 у справі №905/1263/21 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині задоволення  заяви позивача про забезпечення позову.     

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі, але не виключно задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.          
Частиною 1 статті 137 ГПК України визначені заходи забезпечення позову. 
Так, відповідно до п.1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №911/3871/17.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Оскільки в цьому випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19). 
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із частиною одинадцятою статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову,   які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Позов в процесуальному сенсі - є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову. 
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів. 
Предметом позову ТОВ “ВФ “ДОНРЕМПУТЬ” у даній справі є: заборона ПАТ «Державний ощадний банк» набуття права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове (офісне) приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд 2,  та заборона 2-му відповідачкві вчиняти дії щодо реалізації набуття ПАТ «Державний ощадний банк» права власності на спірне майно  на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на майно позивача, а саме: на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд 2, та яке є предметом реалізації в межах зведеного виконавчого провадження №57765385.  
 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави для забезпечення позову є ідентичними підставам позовних вимог. 
Так, позивач посилається на частину 1 статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою встановлено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Крім того, в обґрунтування своїх, як позовних вимог, так і вимог про забезпечення позову, позивач посилається на статті 41, 49 Закону України «Про іпотеку».

Здійснивши аналіз позовних вимог та вимог заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення арешту на майно, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд 2, є тотожнім задоволенню позовних вимог щодо заборони ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) вчиняти дії щодо реалізації набуття ПАТ «Державний ощадний банк» права власності на спірне майно, оскільки накладення арешту на майно позбавляє орган виконавчої служби вчиняти дії щодо реалізації цього майна у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що забезпечивши позов шляхом накладення арешту на майно позивача, суд фактично позбавить можливості орган примусового виконання рішень здійснювати свої повноваження щодо примусового виконання рішень суду у межах зведеного виконавчого провадження №57765385.
За приписами статті 326 ГПК України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Так, зокрема, рішенням Господарського суду Запорізької області від   06.05.2015   у справі №905/3777/14 стягнуто з ТОВ «Виробнича - фірма «Донремпуть» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0271 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість по кредиту у розмірі 1218615грн 93 коп, поточну заборгованість за відсотками у розмірі 24039грн 16коп, прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 49756грн 14коп, заборгованість за комісійними доходами за супроводження кредиту у розмірі 195грн, пеню      за прострочення сплати кредиту у розмірі 99966грн 26 коп, пеню за несвоєчасну сплату в строк процентів у розмірі 3941грн 49коп.
На виконання вищезазначеного рішення у травні 2015 року виданий відповідний судовий наказ.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
При виконанні судових рішень слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. 
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень   у   спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною   2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише   на   підставі, в межах повноважень та   у   спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується   право на   оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
У разі наявності правових підстав для застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач не позбавлений права оскаржити дії чи бездіяльність  державного виконавця у межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення.
За таких обставин обрані позивачем заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно позивача, а саме на нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2, що належить позивачеві на праві власності,  фактично спрямоване на зупинення виконання Відділом примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) покладених на нього обов`язків  в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в межах зведеного виконавчого провадження №57765385.
Таким чином, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін.
Відповідно до вимог статті 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню, ухвалу Господарського суду Донецької області      від 16.07.2021 у справі №905/1263/21 слід скасувати в частині   задоволення заяви ТОВ «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ» про забезпечення позову як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ»  про забезпечення позову відмовити.
Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на ТОВ «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ».
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 271,п.2 ч.1 ст.275, п.4 ст.ст. 276, 281- 284  ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.
2.Ухвалу Господарського суду Донецької   області   від 16.07.2021 у справі №905/1263/21 скасувати з частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» про забезпечення позову у справі №905/1263/21 та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно позивача, а саме: на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2, що належить на підставі свідоцтва про право власності САВ №725531 від 01.06.2010 позивачеві на час розгляду справи №905/1263/21 Господарським судом Донецької області. Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» про забезпечення позову від 15.07.2021 відмовити. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» (84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд.2, код ЄДРПОУ 21951449) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г, код ЄДРОУ 00032129) 2270,00грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.
                    Повний текст постанови складений 08.09.2021. 

Головуючий суддя                                                                    Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза