ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року	Львів	Справа № 140/2462/21 пров. № А/857/13260/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В.,  Шевчук С. М.;
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення  Волинського    окружного адміністративного суду від 14 травня    2021 року у справі № 140/2462/21 (головуючий суддя Лозовський О. А., м. Луцьк) за позовом    ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-   
 
                                                    ВСТАНОВИВ:

11 березня   2021  року  Волинським   окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву    ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту 1 “Додатку до рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 11.12.2020 №347” рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 11.12.2020 №347 “Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська, встановлених з порушенням законодавства”; визнання бездіяльності у дотриманні Конституції України, норм Закону України “Про звернення громадян” протиправною; зобов`язання розглянути звернення від 21.12.2020, 23.12.2020, 28.12.2020, 04.01.2021, 05.01.2021, 11.01.2021 згідно вимог статті 18 Закону України “Про звернення громадян”; повернення демонтованої тимчасової споруди на місце її попереднього розташування по проспекту Перемоги (біля “Ощадбанку) в стані, який був до демонтажу; укладення договору особистого (строкового) сервітуту на виконання рішення Нововолинської міської ради №21/9.
Рішенням Волинського   окружного адміністративного суду від 14 травня   2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем  – ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що оскаржуваним рішенням МП “Верта” зобов`язано демонтувати тимчасову споруду (кіоск), розташовану без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів, а також не дотримання “Правил благоустрою території м. Нововолинська та смт. Благодатне”, затверджених рішенням міської ради від 21.12.2018 №28/9 та неналежний “естетичний стан”.  Вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримані вимоги чинного законодавства, а тому воно є протиправним. Також ОСОБА_1 звертає увагу, що неодноразово звертався до відповідача із заявами з необхідністю надання роз`яснень щодо демонтажу тимчасової споруди, однак такі звернення були проігноровані відповідачем.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що 20.04.2008 ОСОБА_1 згідно накладної №187 від 20.04.2008 та товарного чеку від 20.04.2008 придбав у МП “Верта” тимчасову споруду – кіоск на проспекті Перемоги, біля будинку №1-а (АТ “Ощадбанк” у місті Нововолинськ) (а. с. 12, 13).
11.12.2020 Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради відповідно до статті 144 Конституції України, Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, статті 16 Закону України “Про благоустрій населених пунктів”, статті 28 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, Правил благоустрою м. Нововолинська та смт. Благодатне, затверджених рішенням міської ради від 21.12.2018 №28/9, прийнято рішення №347 “Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська, встановлених з порушенням законодавства”, пунктом 1 якого зобов`язано власників, серед яких МП “Верта”, протягом десяти днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати тимчасові споруди (згідно додатку), що розташовані на території міста без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів та відновити благоустрій території до первинного стану. У разі невиконання власниками ТС цього рішення, комунальному підприємству ВУКГ Нововолинської міської ради провести демонтаж зазначених тимчасових споруд в установлений законом.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною третьою статті 28 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” передбачено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до   Закону України “Про благоустрій населених пунктів”.
Статтею 5 цього Закону встановлено, що Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Відповідно до підпунктів 1, 5 частини другої статті 10 Закону України “Про благоустрій населених пунктів” до визначено, що повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо;
Частиною четвертою статті 20 Закону України “Про благоустрій населених пунктів” встановлено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону України “Про благоустрій населених пунктів” правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Підпунктами 42, 44 частини першої статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що до виключної компетенції сільських селищних, міських рад відноситься затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації, а також встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.
Підпунктом сьомим пункту “а” частини першої статті 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належать:  власні (самоврядні) повноваження, а саме організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян; 
Статтею 28 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. 
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України “Про благоустрій населених пунктів”. 
Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. 
Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначено Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 №244 (далі – Порядок № 244).
Відповідно до пункту 1.3. Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Згідно з пунктами 2.20, 2.23 Порядку № 244 встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки.
Після розміщення ТС замовник подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або відповідної районної державної адміністрації письмову заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, у якій зазначає, що він виконав вимоги паспорта прив`язки.
Крім того, відповідно до статей 116, 118 Земельного кодексу України правовою підставою набуття права власності та права користування на землю є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.
Пунктом 5.8.10 Правил благоустрою території м. Нововолинська та смт. Благодатне, затверджених рішенням Нововолинської міської ради від 21112.2018 №28/9, регламентований порядок утримання тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, а саме: розміщення ТС торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та Правил пожежної безпеки в Україні; кожна стаціонарна ТС має бути забезпечена зовнішнім освітленням та прилеглим покриттям удосконаленого зразка відповідно до вимог законодавства; при розміщенні ТС мають бути враховані вимоги щодо пішохідної та транспортної доступності (розвантаження товарів). У разі розміщення ТС на відстані не більше 2 метрів від тротуару до неї з тротуару будується пішохідна де ріжка завширшки не менш 1,5 метра; біля кожної ТС встановлюється однотипна урна для сміття, обов`язки з обслуговування якої покладаються на її власника. Стаціонарні ТС за бажанням власника можуть обладнуватись декоративними елементами, вазонами для квітів тощо; не допускається користування ТС, а також пересувними елементами величної торгівлі, якщо їх власники не дотримуються вимог нормативно-правових актів та нормативно-технічних документів щодо благоустрою прилеглої території забезпечення належного утримання та використання інженерного обладнання; демонтажу (знесенню) згідно Порядку демонтажу тимчасових споруд провадження підприємницької діяльності у місті підлягають ТС, встановлені території міста з порушенням вимог чинного законодавства України у разі: відсутності паспорта прив`язки ТС. інших дозвільних документів; анулювання паспорта прив`язки, закінчення терміну його дії; самовільного розміщення ТС; невідповідності розташування ТС паспорту прив`язки; невідповідність місця розташування ТС схемі розміщення тимчасової споруди; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.
Для демонтажу (знесення) ТС достатньо однієї із підстав передбаченої цим Порядком та/або чинним законодавством України.
Знесення самовільно встановлених кіосків, а також інших ТС, як і при не проведенні щорічної перереєстрації, проводяться згідно рішення міськвиконкому про їх знесення. Знесення проводиться як власником, так і силами комунальних служб.
Таким чином, з огляду на викладені вище підстави для демонтажу ТС, виконавчим комітетом Нововолинської міської ради, в межах повноважень та згідно чинного законодавства. 11.12.2020 прийнято рішення № 347 “Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська. встановлених з порушенням законодавства”.
Підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення є те, що торговий кіоск належний позивачу експлуатується без відповідних правовстановлюючих і дозвільних документів.
Встановлено, що за своєю структурою торговий кіоск на проспекті Перемоги, біля будинку №1-а м. Нововолинськ, що належить позивачу, відноситься до тимчасової споруди, а відтак на нього поширюються відповідні положення щодо їх розміщення та функціонування визначеними Порядком, Правилами та Правилами благоустрою.
Отже, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки, паспорт прив`язки на тимчасову споруду, що розташована на проспекті Перемоги, біля будинку №1-а, в м.Нововолинську, а також договір оренди земельної ділянки, на якій розташована ТС, позивачем не оформлявся. 
Отже, враховуючи відсутність у позивача паспорту прив`язки та відсутність права оренди земельної ділянки по проспекті Перемоги, біля будинку №1-а в м. Нововолинську, інших дозвільних документів функціонування тимчасової торгівельної споруди згідно Порядку, Правил благоустрою, та Правил розміщення та функціонування тимчасових споруд є неможливим, вона вважається самовільною забудовою та підлягає демонтажу. В даному рішенні позивачу надано строк для добровільного демонтажу даної тимчасової споруди
Відтак, суд вважає, що вказане рішення прийнято у відповідності до статей 30, 31 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, статей 2, 5, 10, 13, 20 Закону України “Про благоустрій населених пунктів”, статті 28 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, Порядку № 244, Правил благоустрою, Правил розміщення та функціонування тимчасових споруд.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача розглянути звернення від 21.12.2020, 23.12.2020, 28.12.2020, 04.01.2021, 05.01.2021, 11.01.2021 згідно вимог статті 18 Закону України “Про звернення громадян”; повернення демонтованої тимчасової споруди на місце її попереднього розташування по проспекту Перемоги (біля “Ощадбанку) в стані, який був до демонтажу.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно із статтею 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
За приписами частин першої, другої, четвертої, шостої, сьомої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Як передбачено частинами першою, третьою, четвертою статті 7 Закону №393/96-ВР, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Статтею 15 Закону №393/96-ВР визначено порядок розгляду заяв (клопотань). Так відповідно до частин першої, третьої, четвертої вказаної статті органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Частиною першою статті 18 Закону №393/96 передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
За правилами частини першої статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Згідно із частиною першою статті 20 цього ж Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як слідує з матеріалів справи, на звернення ОСОБА_1 від 21.12.2020, 23.12.2020, 28.12.2020, 04.01.2021, 05.01.2021, 11.01.2021 відповідачем були надані мотивовані відповіді від 20.01.2021 №Ш-1172/2 (а. с. 36), від 20.01.2021 №Ш-1171/1 (а. с. 38), від 05.01.2021 №Ш-1171/3 (а. с. 40), від 22.01.2021 №Ш-13/2 (а. с. 42), від 22.01.2021 №Ш-13/1 (а. с. 44), від 27.01.2021 №Ш-13/3 (а. с. 46).
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до відповідача з одного і того ж питання декілька раз, а відповідно до частини другої статті 8 Закону України “Про звернення громадян” не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.
Таким чином, суд, вважає, що відповідачем жодним чином не були порушені права ОСОБА_1 на отримання інформацію у спосіб та в порядок, визначений Законом України “Про звернення громадян”, тому дані позовні вимоги до задоволення не підлягають 
Рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 11.12.2020 № 347 “Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська встановлених з порушенням законодавства” є актом ненормативного характеру, оскільки передбачає конкретні приписи, які звернені до окремих суб`єктів та юридичних осіб, було застосовано одноразово і після реалізації вичерпало свою дію.
Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 по сп, заві № 1-9/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Крім того, зобов`язання повернути демонтовану тимчасову споруду на місце її попереднього розташування по проспекту Перемоги (біля “Ощадбанку”) в стані, який був до демонтажу буде суперечити правилам благоустрою, оскільки така ТС є такою, що встановлена самовільно.
Рішенням Нововолинської міської ради від 25.12.2012 №21/9 “Про надання земельних ділянок в оренду та постійне користування” підприємцю ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та зобов`язано укласти договір особистого (строкового) сервітуту. 
Проте, як встановлено судом, позивач таким правом не скористався.
Крім того, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, тобто, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.
Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова “може”.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Відтак, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача укласти договорів особистого (строкового) сервітуту на виконання рішення Нововолинської міської ради №21/9.
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а рішення  Волинського   окружного адміністративного суду від  14 травня   2021  року у справі № 140/2462/21  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук