ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року	Львів	Справа № 460/8190/20 пров. № А/857/10509/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                Шевчук С.М.,  
суддів                                                                     Кухтея Р.В.,  Шинкар Т.І.,

          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові  апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року (рішення ухвалене в м. Рівне в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Махаринця Д.Є., повний текст рішення суду складено 08 лютого 2021 року) у справі № 460/8190/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації  про визнання дій протиправними, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з  позовною заявою, якою просив:
визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації щодо не нарахування та невиплати з 17.07.2018 дитині позивача щомісячної грошової допомоги, встановленої   ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити з 17.07.2018 року дитині позивача щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства встановленого   ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі віднесеній до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі, що дорівнює 40% від прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
На обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року відновлено дію статті 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто з 17 липня 2018 року є чинною. Документами, що підтверджують статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Вказує, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вимагає від особи інших документів для реалізації нею права на користування пільгами, встановленими цим Законом, зокрема пільги, передбаченої ст. 37 цього Закону. До того ж, зобов`язання оформлення заяви для отримання вказаної допомоги або інших компенсаційних виплат для потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи був передбачений наказом Міністерства соціальної політики України «Стандарт з надання послуги з призначення компенсаційних виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.03.2012, який втратив чинність на підставі наказу Мінсоціполітики №958 від 23.09.2015. Жодним іншим нормативно-правовим актом ведення такого обліку й вимога оформлення допомоги за заявою особи не передбачено. Таким чином, вважає, що оскільки він має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, то має право на призначення й отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4   статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі   КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду направлені позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації як потерпілий від аварії на ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Позивач має неповнолітніх дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченнями (а.с.9), свідоцтвом про народження (а.с.8, 8 на звороті), довідкою про склад сім`ї (а.с.11).
ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 проживає на території радіоактивного забруднення, в с. Чудля Володимирецького району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українською РСР від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації про розміри виплат сум належної щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства.
Відповідач листом від 23.03.2020 повідомив, що оскільки позивач не звертався до управління з заявою про призначення грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства та не перебуває на обліку як отримувач даної допомоги, тому підстави для нарахування відповідної допомоги відсутні (а.с.9 на звороті).
Вважаючи дії, відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги передбаченої   ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"   протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виплата компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг у разі, коли вперше встановлено відповідний статус постраждалої особи і видано відповідне посвідчення, проводиться з дня подання громадянином заяви, але не раніше ніж з дня видачі йому посвідчення встановленого зразка. Враховуючи, що дитина позивача не перебуває на обліку відповідача як отримувач щомісячної грошової допомоги, передбаченої   ст.37 Закону №796-XII, то і підстав для поновлення виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства з 17.07.2018 у відповідача не було. Тобто, звернення до суду з даними позовними вимогами є передчасним, оскільки для нарахування і виплати допомоги, передбаченої   ст.37 Закону №796-XII, у будь-якому випадку повинно передувати звернення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи до управління соціального захисту населення з заявою про її призначення та постановка на облік управління. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не було порушено право позивача на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно з приписами ч. 3   ст. 291 КАС України   при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у зразковій справі №240/4946/18 вказано, що таке рішення суду є зразковим для справ щодо звернення до суду осіб, що мають статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та проживають у населених пунктах, жителям яких з 01.04.1991 виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства відповідно до додатку 2 постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, з адміністративними позовами до управлінь праці та соціального захисту населення районних державних адміністрацій, на обліку яких перебувають позивачі, з позовними вимогами щодо нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої   ст.37 Закону №796-XII.
Також визначено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права: позивач - особа, що має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та проживає в населеному пункті, жителям якого з 01.04.1991 виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства, відповідно до додатку 2 постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 3.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; відповідач - управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, на обліку якого перебуває позивач; предмет спору - нарахування та виплата щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої   ст.37 Закону № 796-XII.
Поряд з цим, Великою Палатою Верховного Суду вказано, що на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, може впливати подальша зміна законодавства, що регулює ці правовідносини, та інший предмет спору у подібних правовідносинах.
При ухваленні рішення у цій справі слід враховувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, які полягають у наступному.
Частиною 2   статті 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з ч.2   ст.95 Конституції України   виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Пунктом 3   статті 116 Конституції України   визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.
Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011   та   від 25.01.2012 №3-рп/2012   підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає   Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII   (далі - Закон №796-XII).
Відповідно до положень   ст.37 Закону №796-XII   (в редакції, чинній з 09.07.2007) громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:
- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати;
- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - 50 процентів від мінімальної заробітної плати.
Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Ця допомога виплачується щомісячно за місцем роботи, пенсіонерам - органами, які виплачують пенсію, непрацюючим громадянам - місцевими державними адміністраціями або виконавчими органами рад за місцем проживання. Виплата за два і більше місяців забороняється.
Підпунктом 8 пункту 28   розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-VI   (далі - Закон № 107-VI) текст   ст. 37 Закону № 796-XII   викладено в новій редакції. Так, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Ця допомога виплачується щомісячно органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації. Виплата за два і більше місяців забороняється.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008   положення п.28   розділу ІІ Закону № 107-VI   визнані неконституційними.
У 2012-2014 роках на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення   ст.37 Закону № 796-XII   застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
01.01.2015 набрав чинності   Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII   (далі - Закон №76-VIII) пп.7 п.4 розділу І якого виключено, зокрема,   ст.37 Закону № 796-XII.
Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018   пп.7 п.4   розділу І Закону №76-VIII   визнаний таким, що не відповідає   Конституції України   (є неконституційним).
Отже, вказаним рішенням Конституційного Суду України відновлено дію   ст.37 Закону №796-XII, яка із 17.07.2018 є чинною.
Відповідно до   ст.63 Закону №796-XII   фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього   Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються   Бюджетним кодексом України від 08.07.2010 № 2456-VI.
Згідно з пп.5 п. 63   розділу І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII   розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України   доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей   20,   21,   22,   23,   30,   31,   37,   39,   48,   50,   51,   52   та   54 Закону № 796-XII   застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вказані доповнення Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційними не визнавалися.
Кабінет Міністрів України не визначив порядку та розміру виплати грошової допомоги, передбаченої   ст.37 Закону №796-XII.
За таких обставин, за відсутності постанови Кабінету Міністрів України про порядок та розмір виплати грошової допомоги, передбаченої   ст.37 Закону №796-XII, до спірних правовідносин застосуванню підлягають безпосередньо норми   ст.37 Закону №796-XII   (у редакції, чинній з 09.07.2007).
Отже, Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 з 17.07.2018 відновлено право особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживає на території радіоактивного забруднення, на щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену   ст.37 Закону №796-XII.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач з дитиною дійсно проживає на території радіоактивного забруднення.
Поряд з цим, судом також встановлено, що дитина позивача не перебуває на обліку у відповідача як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримувач спірної допомоги.
Пунктом 3 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936   призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1146   (1146-2002-п) "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги".
Органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені   Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117.
Виплата компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг у разі, коли вперше встановлено відповідний статус постраждалої особи і видано відповідне посвідчення, проводиться з дня подання громадянином заяви, але не раніше ніж з дня видачі йому посвідчення встановленого зразка.
Враховуючи, що дитина позивача не перебуває на обліку відповідача як отримувач щомісячної грошової допомоги, передбаченої   ст.37 Закону №796-XII, то і підстав для поновлення виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства з 17.07.2018 у відповідача не було.
Тобто, звернення до суду з даними позовними вимогами є передчасним, оскільки для нарахування і виплати допомоги, передбаченої   ст.37 Закону №796-XII, у будь-якому випадку повинно передувати звернення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи до управління соціального захисту населення з заявою про її призначення та постановка на облік управління.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не було порушено право позивача на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства.
Відповідно до ч.1, 2   ст.77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування   відсутні.
Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище,  висновків суду першої інстанції не спростовують.
Дана справа віднесена до категорії справ незначної складності, передбачених ст. 12 КАС України.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі № 460/8190/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року.