ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2021 р.           Справа№ 911/1954/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Алданової  С.О. 
 
секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 23.06.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 

на рішення          Господарського суду Київської області 
від                               02.02.2021 (повний текст складено - 19.02.2021)
у справі                    №911/1954/20 (суддя - Черногуз А.Ф.)

за позовом           ОСОБА_1 
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю 
Науково-Виробничої фірми "Водполімер"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Бучанська міська рада в особі Відділу з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно, реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 
про                    визнання недійсними рішень загальних зборів учасників та 
скасування реєстраційних дій

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Виробничої фірми "Водполімер" (надалі - відповідач, ТОВ НВФ "Водполімер") за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Бучанської сілької ради в особі Відділу з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно, реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників та скасування реєстраційних дій. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує про те, що рішення, прийняті на зборах учасників ТОВ НВФ "Водполімер" 27.12.2017, зокрема щодо виключення ОСОБА_1 зі складу учасників відповідача не відповідають положенням діючого законодавства України, а отже є недійсними, зокрема, з огляду на те, що:
- позивач не був повідомлений про скликання та проведення загальних зборів учасників, які відбулися 27.12.2017;
- ОСОБА_1 не порушувала вимог статуту ТОВ "НВФ "Водполімер";
- загальними зборами 27.12.2017 не вирішувалось питання виплати позивачу вартості частини майна відповідача, пропорційно його частці у статутному капіталі.
Позивач також вважає недійсним рішення Загальних зборів учасників Відповідача, які оформлені протоколом №4/2017 від 26.06.2017, обґрунтовуючи це тим, що відповідні дії по внесенню заднім числом змін до раніше вже прийнятих рішень, суперечать діючому законодавству.
Водночас, у позовній заяві зазначено, що позивача незаконно виключили зі складу учасників відповідача, відтак рішення, прийняті Загальними зборами учасників відповідача 21.02.2018 без участі позивача, також є недійсними. Позивач стверджує, що порушено право останнього на управління товариством, внаслідок чого мають бути також визнані недійсними Статути Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Водполімер" в новій редакції, які прийняті на загальних зборах 27.12.2017 та 21.02.2018.
Окрім наведеного вище, у позовній заяві заявлені вимоги про скасування таких реєстраційних дій (запису):
- "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", номер запису 13541050032006646, вчинена 16.01.2018 ОСОБА_4 , начальником відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Бучанської міської ради, внаслідок вчинення якої було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зміни щодо місцезнаходження, інших змін та змін складу або інформації про засновників відповідача;
- "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах", номер запису 13541070033006646, вчинена 16.01.2018 ОСОБА_4 , начальником відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Бучанської міської ради, внаслідок вчинення якої було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зміни щодо додаткової інформації відносно відповідача;
- "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", номер запису 13571050034005612, вчинена 22.02.2018 ОСОБА_4 , начальником відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Бучанської міської ради, внаслідок вчинення якої було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зміни щодо складу або інформації про засновників відповідача.
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі №911/1954/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі №911/1954/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, протиправним та незаконним, прийнятим із порушенням норм матеріального і процесуального права. Серед іншого зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що позивача не було повідомлено належним чином про відповідні збори товариства, а враховано лише докази відповідача, про повідомлення саме ОСОБА_5 .
Також апелянт зазначає, що навіть якщо між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір про надання юридичних послуг та обізнаність останнього стосовно дати та місця проведення загальних зборів, то це не може вважатися належним повідомлення позивача про збори та відповідно не може прийматись судом під час вирішення питання стосовно позовної давності.
Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у розмірі 25 224, 00 грн за апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі №911/1954/20.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Дідиченко М.А., Мартюк А.І.
26.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про спробу скаржника ввести суд в оману з метою уникнення обов`язку зі сплати судового збору, у якій відповідач просить суд апеляційної інстанції зобов`язати ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у повному розмірі, у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір". 
Заяву мотивовано тим, що має місце зловживання позивачкою її процесуальними правами шляхом безпідставного об`єднання в одному провадженні різних за предметом доказування позовних вимог з метою ускладнення правосуддя; відсутність факту порушення прав позивачки щодо повідомлення її про проведення загальних зборів від 27.12.2017; невідповідність вимог позивачки нормам матеріального права та фактичним обставинам спору; спроба введення суд в оману щодо обставин пропуску річного строку давності для оскарження учасником рішень органів управління товариства.
Також відповідач стверджує, що позивач із жовтня 2014 року жодного разу не пропонувала органам управління ТОВ НВФ «Водполімер» прийняти ті чи інші корпоративні рішення, адже виробнича та складова діяльності підприємства, у якому її частка становила 16% її не хвилювала, підтвердженням чого є те, що позивачка жодного разу з моменту прийняття її до складу засновників (2015-2017) не приймала участі у роботі вищого органу управління ТОВ НВФ «Водполімер», хоча згідно вимог пункту 5.4.3 Статуту відповідача (за який позивач голосувала на загальних зборах учасників від 31.10.2014) ОСОБА_1 , як і кожен новий учасник Товариства зобов`язався брати участь у загальних зборах учасників Товариства, тобто, участь ОСОБА_1 у загальних зборах ТОВ НВФ «Водполімер» є не лише правом, але і обов`язком останньої.
Крім цього, відповідач стверджує, що позивач належним чином повідомлялась про проведення всіх загальних зборів засновників ТОВ НВФ «Водполімер», а також спірних - від 27.12.2017, що підтверджується доданими поштовими описами та квитанціями Укрпошти.
Разом з тим, відповідач зазначає, що самоусування позивача від участі у загальних зборах фактично позбавляло ТОВ НВФ «Водполімер» для прийняття будь-яких кадрових рішень, у тому числі і про звільнення директора, що призвело до значної майнової шкоди Товариству, а тому рішення вищого органу управління ТОВ НВФ «Водполімер» від 27.12.2017 щодо виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства були цілком обґрунтованими та логічними.
У зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А., яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі №911/1954/20 задоволено, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. Відкрито апеляційне провадження у справі №911/1954/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.05.2021. 
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подав.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 у справі №911/1954/20 оголошено перерву до 23.06.2021.
У судове засідання 23.06.2021 з`явилися представники сторін, третя особа представників не направила, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. 
В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.
Так, у судовому засіданні 23.06.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 23.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, п 1.1. Статуту ТОВ НВФ "Водполімер", затвердженого протоколом загальних зборів №17/11/14 від 31.10.2014, ТОВ НВФ "Водполімер" - створено відповідно до рішення загальних зборів учасників відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про господарські товариства" та інших чинних нормативно-правових актів.
Товариство є юридичною особою, створеною у формі товариства з обмеженою відповідальністю згідно з законодавством України. Товариство набуває статусу юридичної особи з дня державної реєстрації. Товариство здійснює свою діяльність згідно з цим Статутом та чинним законодавством України (п. 4.1., 4.2. Статуту).
Учасниками Товариства відповідно до ст. 5 Статуту є громадяни України: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 .
Згідно ст. 9 Статуту Статутний капітал поділено на Частки, які розподіляються між учасниками наступним чином: ОСОБА_7 - 26.16%, ОСОБА_8 - 16.28%, ОСОБА_9 - 16.28%, ОСОБА_10 16.28%, ОСОБА_11 - 4%, ОСОБА_12 - 4%, ОСОБА_1 - 17%.
27.12.2017 на загальних зборах учасників ТОВ "Науково-виробнича фірма "Водполімер" оформлених протоколом №07/2017 прийняті оскаржувані у даному позові рішення, зокрема, щодо виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства.
У зборах були зареєстровані три учасника Товариства: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 . Учасникам, що приймали участь у даних загальних зборах спільно належали частки у розмірі 58.72% статутного капіталу, що було зазначено у протоколі №07/2017 від 27.12.2017.
ОСОБА_1 вважаючи, що на згаданих зборах були порушені її права, звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Водполімер" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників від 27.12.2017, від 28.02.2018 та скасування реєстраційних дій.
Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Приписи ч. 1 ст. Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) закріплюють за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.
Положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про акціонерні товариства" (надалі - Закон) встановлено, що цей Закон визначає порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів.
Положеннями пункту 8 частини 1 статті 2 Закону корпоративні права визначаються як сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.
Згідно ч. 3 ст. 80 ГК України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.
Частиною 1 ст. 144 ЦК України встановлено, що максимальна кількість учасників товариства з обмеженою відповідальністю встановлюється законом. При перевищенні цієї кількості товариство з обмеженою відповідальністю підлягає перетворенню на акціонерне товариство протягом одного року, а зі спливом цього строку - ліквідації у судовому порядку, якщо кількість його учасників не зменшиться до встановленої межі.
Згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.        
Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.
До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; створення та відкликання виконавчого органу товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; вирішення питання про придбання товариством частки учасника; виключення учасника із товариства; прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.
Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства. Черговість та порядок скликання загальних зборів встановлюються статутом товариства і законом. (ст. 145 ЦК України).
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" (далі - Закон) учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.
Водночас, згідно з ст. 11 Закону учасники товариства зобов`язані: а) додержуватись установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства; б) виконувати свої зобов`язання перед товариством, в тому числі і пов`язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами; в) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства; г) нести інші обов`язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами.
За приписами ст. 58 Закону вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Представники учасників можуть бути постійними або призначеними на певний строк. Учасник вправі в будь-який час замінити свого представника у загальних зборах учасників, сповістивши про це інших учасників. Учасник товариства з обмеженою відповідальністю вправі передати свої повноваження на зборах іншому учаснику або представникові іншого учасника товариства. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.
Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів. Установчими документами товариств, у статутному капіталі яких відсутня державна частка, може бути встановлений інший відсоток голосів учасників (представників учасників), за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними. (п. 1, 2 ст. 60 Закону).
Статтею 61 Закону унормовано, що загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами.    Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу. Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу. Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.
Згідно ст. 64 Закону учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов`язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере.
Колегія суддів звертає увагу, що своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів  є  важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства та з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів.
Стосовно повідомлення ОСОБА_1 щодо призначення загальних зборів, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила наступне.
З Протоколу загальних зборів учасників ТОВ НФП «Водполімер» №7/2017 від 27.12.2017 вбачається, що Головою зборів учасників скликано загальні збори та направлено усім учасникам Товариства листи (з описом вкладення) з офіційним повідомленням про дату, час та місце проведення загальних зборів учасників Товариства та про їх порядок денний, облікові номери цих поштових листів Укрпошти наступні: 0100152553417; 0100152553409; 0100152553344; 0100155560945; 0100155561232; 0100152553379. Також, у Протоколі зазначено, що вказані повідомлення 20-24 листопада надійшли у поштові відділення всіх адресатів.
В матеріалах справи наявне Повідомлення б/н від 17.11.2017 про скликання у грудні позачергових загальних зборів учасників ТОВ НФП «Водполімер», а саме про те, що 26.12.2017 та 27.12.2017 відбудуться позачергові загальні збори учасників ТОВ НФП «Водполімер» з зазначенням порядку денного на кожні збори.
Також, у справі наявні докази відправлення даного повідомлення на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) у вигляді: опису вкладення у цінний лист з описом вкладення від 18.11.2017; фіскального чека від 18.11.2017 про відправлення №0100152553409, а також скрін-шот з сайту ПАТ «Укрпошти» з інформацією про вручення поштового відправлення з повідомленням позивачу.
Відтак, з поданих доказів вбачається, що відповідачем 18.11.2017 було направлено Повідомлення б/н від 17.11.2017 про скликання 26.12.2017 та 27.12.2017 позачергових загальних зборів учасників ТОВ НФП «Водполімер» на адресу реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ), при цьому суд зазначає, що вказана адреса зазначена також у Статуті ТОВ НВФ "Водполімер" 2014 року та безпосередню зазначена самим позивачем у вступній частині позовної заяви.
Враховуючи вище викладене, відповідачем було повідомлено позивача про збори товариства відповідно до чинного законодавства, а тому відсутні підстави стверджувати та брати до уваги твердження позивача щодо неотримання останнім Повідомлення б/н від 17.11.2017 про скликання 26.12.2017 та 27.12.2017 позачергових загальних зборів учасників ТОВ НФП «Водполімер».
Разом з тим, відповідачем було зазначено, що позивачем було порушено  умови Статуту ТОВ НФП «Водполімер», стосовно чого колегія суддів зазначає наступне.
З огляду на зміст ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" підставою для виключення учасника зі складу товариства є систематичність невиконання або неналежне виконання учасником обов`язків, або перешкоджання своїми діями досягненню цілей товариства.
Підставою для виключення учасника може бути: не голосування або голосування на загальних зборах проти прийняття рішень з питань, що є важливими для діяльності товариства (внесення змін до статуту, зміна напрямів діяльності, зміна керівника, укладення значних правочинів, тощо); внесення до порядку денного питань, які не відповідають меті або діяльності товариства; розповсюдження конфіденційної інформації, що може призвести до завдання шкоди діловій репутації товариства або до фінансових збитків, тощо. Перелік зазначених підстав не є вичерпним.
До невиконання обов`язків учасника також можна віднести, зокрема, такі дії учасників:
- зрив проведення загальних зборів учасників, що є наслідком нез`явлення учасника (учасників) на збори;
- не голосування або голосування на загальних зборах проти прийняття рішень з питань, що є важливими для діяльності товариства (укладення, схвалення правочинів, зміна діяльності, зміна виконавчого органу, тощо);
- внесення до порядку денного питань, які не відповідають меті або діяльності товариства та голосування з таких питань;
- розповсюдження конфіденційної інформації, що може призвести до завдання шкоди діловій репутації товариства або до фінансових збитків.
Наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями учасника та настанням негативних наслідків є обов`язковою умовою для можливості виключення учасника на підставі перешкоджання учасником досягнення цілей товариства.
Виключення учасника з товариства як санкція за правопорушення в корпоративних правовідносинах належить до виключної компетенції загальних зборів учасників. Ця корпоративна санкція застосовується вищим органом управління незалежно від волі недобросовісного учасника, зокрема, з метою усунення перешкод для досягнення цілей товариства і захисту його прав та інтересів, у тому числі прав та інтересів інших учасників.
Під час вирішення спорів, пов`язаних з виключенням учасників з господарських товариств, господарськими судами слід враховувати:
- у рішенні загальних зборів про виключення учасника з господарського товариства повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов`язків стали підставою для виключення учасника з товариства, в чому полягає сис-тематичність невиконання учасником товариства його обов`язків, якими саме діями (бездільністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства;
- відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним за позовом такого учасника;
- під час вирішення питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства необхідно встановити, що поведінка учасника суттєво ускладнює діяльність товариства чи робить її практично неможливою;
- господарські суди повинні перевірити фактичні обставини, що були підставою для виключення учасника товариства, а також дослідити питання щодо дотримання вимог законодавства та установчих документів під час скликання та проведення відповідних загальних зборів.
Відповідно до п. 5.4.3 Статуту ТОВ НФП «Водполімер» 2014 року (чинного на момент проведення загальних зборів 27.12.2017) вбачається, що учасники Товариства зобов`язані брати участь у зборах та виконувати рішення зборів, якщо вони не суперечать Статуту та чинному законодавству.
Статтею 11 Закону України "Про господарські товариства", зокрема, встановлено, що учасники товариства зобов`язані додержуватись установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, що відсутність позивача на загальних зборах Товариства у період з 2015 - 2017 років має систематичний характер, що підтверджується реєстрами осіб, які приймали участь у чергових загальних зборах учасників від 26.12.2017, 25.10.2017, 26.06.2017, 20.04.2017, 15.03.2017, 30.08.2016, а також самими протоколами загальних зборів від 31.05.2016, 18.03.2016, 20.11.2015, 14.07.2015.
Стосовно зазначених загальних зборів позивач був повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями позивача про проведення загальних зборів Товариства з 2015 по 2017 роки.
Водночас, постійно присутніми на загальних зборах Товариства з 2015 по 2017 роки були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 , які володіють у сукупності 58,72% голосів учасників товариства від загальної кількості голосів.
При цьому, відповідно до чинної на той момент редакції Статуту Товариства (яка була визнана недійсною постановою Північного апеляційного господарського суду від 05 червня 2019 р у справі №911/2284/17), а саме п. 12.6 в якому було зазначено, що якщо іншого не буде спеціально передбачено законодавством України, збори визнаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників) які у сукупності володіють більше 60% голосів.
Відповідно до частини 2 статті 100 ЦК України, учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства.
Положення зазначеної статті є загальним та закріплює лише можливість виключення учасника зі складу учасників товариства.
Виключення учасника товариства є формою відповідальності його перед товариством за невиконання обов`язків, передбачених установчими документами або законом. Виключення учасника товариства має примусовий характер і не залежить від бажання учасника.  Воно можливе лише за наявності підстав, визначених законом та установчими документами.  Правова природа виключення учасника за законодавством України полягає у тому, що це спеціальна корпоративна санкція до учасника, який не виконує корпоративних обов`язків.
При вирішенні спорів, пов`язаних з виключенням учасника з товариства, господарські суди, повинні дослідити всі обставини, пов`язані з виключенням учасника з товариства, дати оцінку його поведінці, встановити наявність негативних для товариства наслідків у зв`язку з діями (бездільністю) учасника. Якщо негативні наслідки ще не настали, потрібно правильно визначити вірогідність їх настання. Необхідно встановити причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) учасника товариства та негативними наслідками для товариства, а також дослідити мотиви поведінки учасника, форму вини тощо.
Під час вирішення спорів, пов`язаних з виключенням учасників з господарських товариств, господарським судам слід враховувати, що прийняття рішення про виключення учасника з господарського товариства законом віднесено до компетенції загальних зборів учасників цих товариств, а не суду. Виключення учасника з товариства судом є втручанням у господарську діяльність товариства, а тому суд не має права брати на себе функції органів управління товариством. Суд перевіряє обґрунтованість та законність прийняття рішення про виключення учасника у разі подання ним позову про визнання такого рішення недійсним.
У рішенні загальних зборів про виключення учасника з господарського товариства повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов`язків стали підставою для виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов`язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства.
Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним за позовом такого учасника.
Загальний перелік обов`язків учасників товариства передбачений ст. 11 Закону України "Про господарські товариства", ст. 117 ЦК України в редакціях, чинних на дату спірних правовідносин, за приписами яких учасники товариства зобов`язані: додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства; виконувати свої зобов`язання перед товариством, в тому числі і пов`язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами; не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства; нести інші обов`язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами.
Отже систематична відсутність як позивача так і решти учасників Товариства з 2015 по 2017 роки фактично заблокувало роботу вищого органу управління Товариства, позаяк за присутності решти учасників Товариства останні володіли у сукупності 58,72% голосів, яких було недостатньо для прийняття відповідних рішень, з підстав, що загальні збори за такої кількості голосів не були повноважними.
Таким чином, у діях ОСОБА_1 , щодо відсутності останньої на загальних зборах Товариства з 2015 по 2017 роки, наявні як ознаки порушення п. 5.4.3 Статуту ТОВ НФП «Водполімер», ст. 11, 64 Закону, так і ознаки умисного перешкоджання діяльності Товариства шляхом штучного блокування роботи вищого органу управління Товариством, що призвело до втрати майна товариства за наслідками діяльності директора товариства ОСОБА_13 , питання про звільнення якого, зокрема, також виносилось на загальні збори, на які не з`являлась позивачка. Негативні наслідки діяльності директора товариства ОСОБА_13 та учасників, які ігнорували всій обов`язок щодо участі в управлінні товариством підтверджується доказами доданими до матеріалів справи, зокрема постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі №911/786/18 та рішенням Господарського суду Київської області від 03.02.2020 у справі №911/1658/18.
Так, зокрема зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 911/786/18, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 15.01.2020 вбачається, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу адміністративної будівлі, яка належала ТОВ НФП «Водполімер» слід визнати недійсним, оскільки встановлені обставини свідчать про умисну змову однієї сторони правочину - представника позивача, ТОВ "НВФ "Водполімер", з другою стороною - ТОВ "Концерн Водполімер", внаслідок чого настали несприятливі наслідки для позивача у вигляді втрати останнім права власності на адміністративну будівлю №9. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою
Північний апеляційний господарський суд також дійшов висновку, що особи, які вчиняли правочин від юридичних осіб усвідомлювали факт його вчинення всупереч інтересам товариства позивача, передбачали настання невигідних для останнього наслідків та бажали їх настання.
Таким чином, наведене підтверджує обставини щодо того, що нехтування ОСОБА_14 її обов`язку щодо участі в загальних зборах товариства призвело до неможливості впливу решти учасників товариства на незаконну діяльність директора товариства ОСОБА_13 шляхом звільнення останнього через відсутність кворуму у зв`язку неявкою позивачки, що призвело до настання негативних наслідків як для товариства так і для решти учасників, які були позбавлені можливості повноцінно реалізовувати своє право на управління діяльністю товариства, що встановлено судами у справах наведених вище.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Матеріали цієї справи не містять доказів на спростування обставин, встановлених судовим рішенням у справі №911/786/18.
Враховуючи вище викладене, а саме систематичне нехтування позивачем своїх корпоративних обов`язків щодо участі в роботі вищого органу Товариства, що призвело до негативних наслідків для товариства колегія суддів вважає що ОСОБА_15 було підставно виключено зі складу ТОВ НФП «Водполімер».
Щодо інших позовних вимог, що стосуються рішень, прийнятих на загальних зборах учасників ТОВ НФП «Водполімер» від 27.12.2017, оформлених протоколом №7/2017, то вони є безпідставними оскільки позивачем не доведено яким чином решта оскаржуваних питань вирішених на оскаржуваних зборах порушують її корпоративні права за умови, що остання була належним чином та завчасно повідомлена про проведення загальних зборів, проте не з`явилась на них, перебуваючи в цей день на інших позачергових загальних зборах акціонерів ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», що підтверджується наданою відповідачем копією протоколу №01-2017 позачергових загальних зборах акціонерів ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» від 27.12.2017.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, а саме щодо відсутні підстави для скасування рішень, прийнятих на загальних зборах учасників ТОВ НФП «Водполімер» від 27.12.2017, оформлених протоколом №7/2017, оскільки як було вище зазначено, що позивач був належним чином повідомлений про проведення загальних зборів 27.12.2017, а тому питання щодо виключення позивача зі складу ТОВ НФП «Водполімер», у зв`язку з систематичною відсутністю позивача на загальних зборах Товариства, які були ініційовані з 2015 по 2017 роки, є обґрунтованим, тому, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Інші вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від зазначеної вимоги. Вони  мали б потенційну можливість для їх задоволення лише у разі задоволення основної позовної вимоги - визнання недійсними загальних зборів від 27.12.2017 в частині виключення ОСОБА_1 .
Таким чином, оскільки рішенням загальних зборів позивача було виключено зі складу учасників Товариства з 28.12.2017 то у неї відсутні правові підстави для заявлення вказаних позовних вимог, так як станом на 28.12.2017 ОСОБА_1 вже не була учасником ТОВ НФП «Водполімер».
Щодо поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з приписами п. 8 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Проте, за змістом ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише у випадку встановлення судом наявності порушення відповідачем права особи, яка звернулась до суду з позовом; у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила Чабанова А.О. представляти свої інтереси як учасника (засновника) ТОВ НФП «Водполімер» на Загальних зборах, в органах нотаріату, з усіх питань діяльності Товариства, що підтверджується довіреністю від 18.12.2017 посвідченою приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області за №3840.
Також, у матеріалах справи наявна заява б/н від 19.12.2017 про надання ОСОБА_6 для ознайомлення з робочими матеріалами та проектами рішень, які будуть обговорюватись та прийматись в ході загальних зборів Учасників ТОВ НФП «Водполімер» 27.12.2017, 23 19.12.2017 ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами справи та проектами рішень, які виносяться на розгляд загальних зборів Учасників ТОВ НФП «Водполімер» 27.12.2017.
Колегія суддів критично відноситься до заяви свідка, з приводу того, що він як повірений не повідомляв довірителя про результати ознайомлення з проектами рішень, що виносяться на збори 26 та 27 грудня 2017 з підстав неоплати його послуг. Оскільки довіреність від 18.12.2017 посвідчена приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області за №3840, за якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_6 представляти свої інтереси як учасника (засновника) ТОВ НФП «Водполімер» на Загальних зборах, в органах нотаріату, з усіх питань діяльності Товариства не передбачає жодних відомостей про договір надання юридичних послуг, натомість вказана довіреність свідчить про делегування корпоративних прав у зв`язку з чим дії ОСОБА_6 вчинені останнім в межах вказаної довіреності прирівнюються до дій довірителя - ОСОБА_1 , а відтак відомості наведені у вказаній заяві свідка є такими які не заслуговують на увагу.
Таким чином, позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності, позаяк з підстав наявності факту ознайомлення позивачем з порядком денним загальних зборів 27.12.2017 та наявності доказів належного завчасного повідомлення останньої про спірні збори, строк позовної давності в порядку п. 8 ч. 2 ст. 258 ЦК України у позивачки розпочався 28.12.2017 та закінчився відповідно 28.12.2018, тоді як позивачка звернулася до суду лише 09.07.2020.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем його прав, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі №911/1954/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі №911/1954/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі №911/1954/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/1954/20 повернути до Господарського суду Київської області.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України. 
          
          Повний текст постанови складено - 16.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                С.О. Алданова