Справа № 343/1151/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/740/21 
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
                       суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
                       секретаря                Петріва Д.Б.,
                       з участю:                представника ТзОВ “Олком-Лізинг” – Крижового Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Олком-Лізинг” до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Керніцьким І.І., 08 лютого 2021 року, повний текст якого складено 16 лютого 2021 року ,
в с т а н о в и в:
У червні 2015 року ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути в соліданому порядку з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №1249 pv6-08 від 18.09.2008 у розмірі 90 762,38 доларів США заборгованості за кредитними ресурсами, 63 113,12 доларів США заборгованості за процентами та пенею в сумі 5 037 220,45 грн. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 18 вересня 2008 року між ВАТ Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 1249 pv6-08, на підставі якого Банк надав позичальнику кредитні ресурси в розмірі 220 000,00 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими в договорі. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 65/ПФО/0908 від 18.09.2008. Оскільки відповідачі борг добровільно не погашають, виникла необхідність у зверненні в суд з даним позовом.
Рішенням Долинського районного суду від 08 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Олком-Лізинг» заборгованість за кредитним договором № 1249 pv6-08 від 18 вересня 2008 року у розмірі 90762,38 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 2 213 059,11 грн заборгованості за кредитними ресурсами, 63 113,12 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 1 538 887,21 грн заборгованості за відсотками та пеню в сумі 4 124 797,74 грн, а також 3654 грн сплаченого судового збору. В задоволенні позовних вимог ТзОВ «Олком-Лізинг» до ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що він отримував кредит в ПАТ “Банк “Фінанси та кредит”, однак рішення ухвалено в користь правонаступника ТОВ “Олком-Лізинг”. На думку відповідача, судом першої інстанції не встановлювались обставини переходу прав та обов`язків від ПАТ “Фінанси та кредит”. ОСОБА_1 з посиланням на ст. 514 ЦК України вказує, що істотними умовами договору відступлення права вимоги є інформація про точну суму заборгованості, розрахунок боргу, що існував на момент переходу таких прав, однак вказані обставини місцевим судом не досліджувались. Апелянт зазначає, що відповідно до висновку судово-економічної експертизи №4827 від 16.05.2018 неможливо встановити сукупну суму внесених відповідачем коштів в доларах США, а тому сума заборгованості спірна. ОСОБА_1 вказує, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 09.10.2020 існував спір між первісним кредитором та відповідачем, а тому апелянт вважає, що ТОВ “Олком-Лізинг” не може виступати позивачем у даній справ. Враховуючи вказане, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Позивач ТОВ “Олком-Лізинг” правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляло, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися з невідомих причин, хоча про розгляд справи були належним чином і завчасно повідомлені. Отже, є правові підстави для розгляду справи за їх відсутності. 
Представник ТзОВ «Олком-Лізинг» доводи апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що заочне рішення від 13.01.2015 скасоване, а тому розмір заборгованості відповідача набув нових цифрових значень станом на день перегляду заочного рішення. Також вказав, що питання заміни ПАТ «Банк «Фінаси та Кредит» на ТОВ «Олком-Лізинг», як належного правонаступника, вирішено на підставі ухвали Долинського районного суду від 14.12.2020, яка не була оскаржена. Тому це не може бути предметом дослідження при розгляді справи судом апеляційної інстанції. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі в повній мірі не відповідає.
Відповідно до частини першої ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судове рішення в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТзОВ “Олком-Лізинг”, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов укладеного між сторонами кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, які фактично ним отримані та використані, у нього виникла заборгованість, яка у загальному розмірі в еквіваленті до національної валюти за національним курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 9 789 166,77 грн, яка підлягає стягненню. З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 18.09.2008 між ВАТ Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 1249 pv6-08, на підставі якого Банк надав позичальнику кредитні ресурси в розмірі 220000,00 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими Договором (т.1 а.с.12-14).
Згідно п. 3.2. договору позичальник зобов`язувався повністю повернути кредитні ресурси до 18 вересня 2020 року.
На забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором №1249 pv6-08 від 18.09.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №65/ПФО/0908 від 18.09.2008 (т. а.с.17-18). 
Місцевим судом встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з укладеним Кредитним договором, а саме 18 вересня 2008 року надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 220000,00 доларів США, зі сплатою 17,5% річних. Зазначена обставина підтверджується заявою на отримання кредиту від 01 вересня 2008 року ОСОБА_1 та позичальником не заперечується (т.1 а.с.234-237).
Заочним рішенням Долинського районного суду від 13 листопада 2015 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь AT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 1249 pv6-08 від 18.09.2008 у загальній сумі 7 110 243,26 грн.(сім мільйонів сто десять тисяч двісті сорок три гривні 26 копійок), у т. ч. заборгованість за кредитними ресурсами у сумі 90 762,38 доларів США (2 133 460,50 грн.), за процентами в розмірі 59 635,74 долари США (1 401 797,70 грн.) та за пенею в сумі 3 574 985,06 грн., а також  3 654 (вісімсот одинадцять) гривень 00 копійок  сплаченого судового збору (т.1 а.с.82-83).
Ухвалою Долинського районного суду від 24 грудня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено та скасовано вищевказане заочне рішення (т.1 а.с.110).
Згідно з розрахунком заборгованості по Кредитному договору № 1249 рv6-08 від 18.09.2008 за курсом НБУ станом на 18.01.2016 заборгованість ОСОБА_1 становить: заборгованість по основному боргу (тілу) кредиту – 66423,82 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 1619612 грн; сума простроченої заборгованості по основному боргу (тілу) кредиту – 24338,56 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 593447,11 грн; заборгованість за відсотками – 794,17 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 19364,25 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками – 62318,95 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 1519522,96 грн та пеня – 5037220,45 грн. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 18.01.2016 становить 9 789 166,77 грн (т.1 а.с.141-154).
09 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ “Олком-Лізинг” було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким Банк відступив новому кредитору права вимоги до позичальників та/або поручителів, зазначених у додатках №1,2 до цього договору, у тому числі і за кредитним договором № 1249 pv6-08. Цього ж дня між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ “Олком-Лізинг” укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави, згідно якого ТОВ “Олком-Лізинг” набув права вимоги до іпотекодавців, зазначених у додатку №1 до цього договору (т.4 а.с. 39 - 47).
Ухвалою Долинського районного суду від 14 грудня 2020 року замінено позивача ПАТ “Банк” “Фінаси та кредит” правонаступником - ТзОВ “Олком-Лізинг” (т. 4, а.с. 71-72).
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Таким чином, судом першої інстанції правомірно замінено позивача правонаступником у даній справі, оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про його заміну. 
Доводи апелянта про те, що він отримував кредит у ПАТ “Банк “Фінанси та кредит”,  а не ТОВ “Олком-Лізинг” апеляційний суд відхиляє, оскільки за положеннями ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, ОСОБА_1 не оскаржував ухвалу про залучення до участі в справі правонаступника.
Не заслуговують уваги й посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що місцевим судом не було встановлено обставини переходу прав від кредитора до його правонаступника, оскільки в ухвалі суду першої інстанції від 14 грудня 2020 року зазначено, що 14.09.2020 відбувся аукціон з продажу кредитного портфелю ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит”, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 224 кредитними договорами фізичних осіб, що забезпечені іпотекою, транспортними засобами та іншою заставою. Переможцем аукціону визначено ТОВ “Олком Лізинг”. Вказане також підтверджується договором про відступлення права вимоги від 09.10.2020 (т.4 а.с. 39). При цьому, інформація про точну суму заборгованості міститься у додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 09.10.2020 (т.4 а.с. 42).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1ст.1048,ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, враховуючи, що позичальником було порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із розміром заборгованості за відсотками та пенею, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 . Місцевий суд визначив її станом на 18 січня 2016 року, тобто на час пред`явлення Банком заяви про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 140). Однак, судом першої інстанції при цьому не було взято до уваги правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), який є обов`язковим для врахування у даних спірних правовідносинах.
Зокрема, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів на неустойки.
Тобто, Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові зробила висновок про те, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж дії строку кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості. Після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором процента за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки просторочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 1249 рv6-08 від 18.09.2008 за період з 18.09.2008 по 08.04.2015 (на час звернення до суду з позовом) заборгованість ОСОБА_1 становила: заборгованість за кредитними ресурсами – 90 762,38 доларів США (2 133 460,50 грн), за процентами – 59 635,74 долари США (1 401 797,70 грн), пеня -3 574 985,06 грн (т.1 а.с. 4-10). 
Таким чином, звернувшись до суду з позовом 04.06.2015 про дострокове стягнення кредитної заборгованості з відповідачів кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, укладеного між сторонами, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Колегія суддів зауважує, що у такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч.1 ст. 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, а кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
Позивач позовні вимоги у порядку статті 625 ЦК України не заявляв.
Вирішуючи спір, суд першої інстанцій не звернув увагу на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, які підлягають застосуванню у даних правовідносинах. Тому оскаржене рішення необхідно скасувати в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 та ухвалити у зазначеній частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 90 762,38 доларів США основної кредитної заборгованості, 59 635,74 доларів США заборгованості по процентах, та 3 574 985,06 грн заборгованості за пенею, а саме заборгованості, яка утворилась станом на 04.06.1915 року, тобто на час пред`явлення позову ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» про дострокове повернення кредиту.
Посилання ОСОБА_1 на неправильність розрахунків його кредитної заборгованості є голослівними, ніякими належними і допустимими доказами не підтверджені. Тому вони не можуть братись до уваги при вирішені даного цивільно-правового спору.
Що ж стосується висновку суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача сплаченого суду збору у розмірі 3654 грн, апеляційний суд зауважує наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю І групи загального захворювання, що підтверджується документально (т.4 а.с. 127). А тому він звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”.
За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» 3654 грн судового збору.
Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3654 грн згідно ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації позивачу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, судове рішення в даній справі не може залишатись в силі та підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, а також судового збору.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381-384,389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково. Рішення Долинського районного суду від 08 лютого 2021 року в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Олком-Лізинг” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РПНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (ЄДРПОУ 40001502, площа Липнева, 9, м. Львів) заборгованість за кредитним договором № 1249 pv6-08 від 18.09.2008 у розмірі 90 762,38 доларів США (дев`яносто тисяч сімсот шістдесят два) 38 центів основної кредитної заборгованості, 59 635,74 доларів США (п`ядесят дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять) 74 центів заборгованості по процентах, та 3 574 985,06 (три мільйони п`ятсот сімдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 06 коп. заборгованості за пенею.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» за рахунок держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач                                                         В.А. Девляшевський
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.