КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 753/10685/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8769/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року                                                                                                   м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                   судді-доповідача      Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                 
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Мілоцький Олег Леонідович, ОСОБА_3 , про визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів та акту про реалізацію нерухомого майна з електронних торгів, визнання свідоцтва про право власності недійсним,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року та на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року, постановлені під головуванням судді Колесника О.М.,-    
   встановив:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Просив: визнати недійсними протокол № 420238 проведення прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 від 19 липня 2019 року; визнати недійсним акт про реалізацію нерухомого майна з електронних торгів, складений приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. 29 липня 2019 року щодо продажу квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. 29 липня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 та внести запис про відповідні зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
17 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: на квартиру на 23 поверсі, загальною площею 199,3 кв.м., житловою площею 127,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року заяву задоволено.
Накладено арешт та заборону відчуження на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: квартиру на 23 поверсі, загальною площею 199,3 кв.м., житловою площею 127,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
09 лютого 2021 року представником ОСОБА_2 подано клопотання про застосування зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду суму у розмірі 957 208 грн.
Клопотання обґрунтоване тим, що обраний спосіб забезпечення суттєво обмежує правомочність розпорядження майном на власний розсуд. Крім того у ОСОБА_1 відсутнє майно та кошти за рахунок яких ОСОБА_2 буде мати можливість відшкодувати збитки заподіяні забезпеченням позову. 
Представник ОСОБА_2 зазначає, що у суду є підстави для застосування зустрічного забезпечення в розмірі, що становить 15 % від ціни позову.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року клопотання задоволено.
Визначено позивачу ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення у розмірі 957 208 грн.
Зобов`язано ОСОБА_1 сплатити вказану суму на депозитний рахунок Дарницького районного суду.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року про накладення арешту та заборони відчуження на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на квартиру на 23 поверсі, загальною площею 199,3 кв.м., житловою площею 127,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду від 24 лютого 2021 року та від 04 березня 2021 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.
Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Застосовуючи зустрічне забезпечення, суд виходив із того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , спричинить останньому реальні збитки (у сумі 6 381 387 грн), які полягають у реальній неможливості продажу квартири. 
Постановляючи ухвалу суду про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 є власником спірної квартири, і застосований арешт перешкоджає йому вільно користуватися належним йому майном. 
Проте погодитися з такими висновками суду не можна.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.
Отже, суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Обґрунтовуючи клопотання про застосування зустрічного забезпечення, представник ОСОБА_2 зазначив, що обраний спосіб забезпечення суттєво обмежує правомочність розпорядження майном на власний розсуд. При цьому майновий стан ОСОБА_1 свідчить про відсутність у нього майна в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
При цьому, представником ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів на підтвердження спричинення збитків, або які можуть бути спричинені йому даним забезпеченням позову.
Посилання на обмеження правомочностей розпоряджання майном на власний розсуд не є підставою для застосування зустрічного забезпечення.
Висновок суду першої інстанції про необхідність застосування зустрічного забезпечення у зв`язку із тим, що забезпечення позову спричинить ОСОБА_2 реальні збитки, які полягають у реальній неможливості продажу квартири, є незаконним та загалом суперечать інституту забезпечення позову, оскільки забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, застосовано саме для унеможливлення здійснення відповідачем дій, спрямованих на відчуження квартири, яка є предметом позову, на користь третіх осіб.
При застосуванні зустрічного забезпечення суд не перевірив майновий стан заявника, та не встановив, чи має заявник, будучи особою пенсійного віку, можливість сплатити в обмежені строки майже мільйон гривень.
Колегія суддів вважає, що підстави для застосування зустрічного забезпечення позову відсутні.
А тому, як наслідок, підстави для скасування ухвали суду про забезпечення позову також відсутні.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, ухвала суду від 24 лютого 2021 року постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову.
Враховуючи відмову у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову, ухвала суду від 04 березня 2021 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-                 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року скасувати.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про застосування зустрічного забезпечення відмовити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року скасувати. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 09 вересня 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                           Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

 
 
                                                                                                                                                                                       В.І. Олійник