Справа № 139/1010/20
Провадження № 22-ц/801/1309/2021
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року	Справа № 139/1010/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Стадника І.М.,
з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Фермерське господарство «Алмар»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кластерфарт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Алмар» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Тучинської Н.В., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Фермерського господарства «Алмар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кластерфарт» про розірвання договору оренди землі.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8375 га, кадастровий номер 0522883300:04:001:0250, що розташована на території Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. 
01 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Алмар» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на двадцять років. 
Позивачем зазначено, що йому стало відомо, що на підставі договору від 01 березня 2020 року №11-1/01/03/2020 Фермерське господарство «Алмар» передало належну йому земельну ділянку в суборенду ТОВ «Кластерфарт».
Посилаюсь на те, що відповідач як орендар земельної ділянки самовільно, без відповідного узгодження із власником та всупереч положенням ч. 6 ст. 93 ЗК України, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 24, ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та пунктів 28 та 31 Договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року, передав належну позивачу земельну ділянку в суборенду третій особі, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив розірвати укладений між ним та відповідачем договір оренди землі.
Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року позов задоволено.
Розірвано договір оренди землі без номера від 01 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Алмар», на підставі якого за індексним номером 25227745 12 жовтня 2015 року зареєстровано право оренди.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов та розриваючи договір оренди землі, суд першої інстанції свій висновок обгрунтував тим, що передавши без згоди власника належну йому на праві власності земельну ділянку в суборенду іншій особі, відповідач порушив виключне право ОСОБА_1 на розпорядження своєю власність на власний розсуд, при цьому враховано положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», умови Договору оренди землі без номера від 01 жовтня 2015 року (п. 38), відповідно до яких дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Фермерське господарство «Алмар», посилаючись на неповноту та невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надано оцінку факту відсутності порушення прав позивача внаслідок укладення договору суборенди землі, оскільки сам факт укладення та реєстрації договору суборенди не свідчить про порушення прав позивача. 
ФГ «Алмар» не припиняло самостійно обробляти земельну ділянку, що доводиться доказами, які були надані разом з відзивом та клопотанням, при цьому судом не враховано, що договір суборенди був укладений після посіву усіх культур, а розірваний до їх збору. 
Впродовж встановленого апеляційним судом строку, представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що порушення цивільного права ОСОБА_1 полягає у передачі земельної ділянки третій особі без його відома, що є порушенням статтей 8, 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та на підставі ст. 32 цього Закону має наслідком розірвання договору оренди. У вказаному відзиві представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В судове засідання представник Фермерського господарства «Алмар» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його зайнятістю у розгляді іншої справи, однак судова колегія вважає за необхідне в задоволенні даного клопотання відмовити та визнати причину неявки представника відповідача в судове засідання за неповажну, оскільки зазначена дата розгляду справи (15.07.2021 о 11.10 год) була погоджена із представником відповідача – юридичної особи при попередньому відкладенні розгляду справи і відповідно у останнього була можливість вжити заходів для забезпечення участі в судовому засіданні. 
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Кластерфарт» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8375 га, кадастровий номер 0522883300:04:001:0250, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 10).
01 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Алмар» було укладено договір оренди землі (а.с. 11-14).
Умовами договору, зокрема п. 8 визначено, що договір укладено на двадцять років.
Об`єкт оренди переданий орендарю за актом приймання-передавання земельної ділянки (а.с. 15).
12 жовтня 2015 року державним реєстратором Пушкар О.М. за №11571519 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522883300:04:001:0250 на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Алмар» (а.с. 19).
Вказані обставини сторонами визнаються та не оспорюються.
Також, судом встановлено, що 01 березня 2020 року між Фермерським господарством «Алмар» та ТОВ «Кластерфарт» було укладено договір суборенди земельної ділянки №11-1/01/03/2020 (а.с. 139-143).
Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору передбачено, що в суборенду передаються земельні ділянки загальною площею 48,2660 га (з них рілля – 48,2660 га); площа кожної окремої земельної ділянки, їх кадастрові номера та їх місце розташування зазначаються в акті приймання - передачі земельних ділянок.
Відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки від 01 березня 2020 року Фермерське господарство «Алмар» передало, а ТОВ «Кластерфарт» прийняло у суборенду земельні ділянки, що розташовані на території Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області загальною площею 48,2660 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером 0522883300:04:001:0250, площею 2,8375 га (а.с. 144-145).
Із рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №53060546 від 10 липня 2020 року (а.с. 135), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №215800153 від 10 липня 2020 року (а.с. 136), та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №221555930 від 26 серпня 2020 року (а.с. 18-20), вбачається, що державним реєстратором Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області Лановим В.В. 03 липня 2020 року вчинено державну реєстрацію права суборенди за ТОВ «Кластерфарт» земельної ділянки з кадастровим номером 0522883300:04:001:0250 строком до 29 листопада 2021 року з правом пролонгації.
В той же час, із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №235289220 від 03 грудня 2020 року (а.с. 56-57) вбачається, що 27 листопада 2020 року державним реєстратором Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області Пушкар О.М. зареєстровано припинення права суборенди на підставі Угоди про дострокове розірвання договору суборенди земельної ділянки №11-1/01/03/2020 від 01 березня 2020 року (а.с. 148-149). 
Відповідно до підпункту 22 п. 2 цієї Угоди, нею припинено суборенду земельної ділянки з кадастровим номером 0522883300:04:001:0250.
Правовідносини, що виникли між сторонами, пов`язані з орендою землі і регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі – Закон), Цивільним Кодексом України, іншими законами України, постановами, виданими Кабінетом Міністрів України, у випадках, передбачених цим Законом, а також договором оренди землі. 
Вимогами статті 3 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі – це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з частиною першою статті 14 та статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації.
Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частино першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями статті 90 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.
Аналогічні положення передбачені також і статтями 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 77 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина шоста статті 93 ЗК України передбачає, що орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).
Матеріалами справи встановлено, що договором оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року (а.с. 11-14), укладеним між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Алмар», зареєстрованим в Державному реєстрі 12 жовтня 2015 року за №115711519, не передбачено право орендаря передавати земельну ділянку в суборенду. 
При розгляді справи судом першої інстанції дана обставина сторонами визнавалась, а також сторонами не заперечувалась обставина, що Фермерське господарство «Алмар» не повідомляло орендодавця про намір укласти договір суборенди та не запитувало у нього згоди на таке право. 
Крім того, умовами договору передбачено обов`язок орендаря самостійно використовувати орендовану земельну ділянку згідно з її цільовим призначенням, а орендодавцю надано право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
Так, частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. 
Крім того, вимогами частин першої та другої статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
З урахуванням наведених вище обставин та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення права ОСОБА_1 на розпорядження своєю власністю на власний розсуд, оскільки відповідач без його згоди передав належну позивачу на праві приватної власності земельну ділянку в суборенду іншій особі.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не припиняв свою господарську діяльність на спірній земельній ділянці з посиланням на звіти про посівні площі під урожай 2020 року та про збирання урожаю на 01 грудня 2020 року, а також відомості про господарську діяльність господарства впродовж 2020 року у вигляді договорів постачання, видаткових накладних, документів, що посвідчують право власності на спецтехніку тощо, довідку про обробіток землі позивача, а також інформацію Головного управління статистики у Вінницькій області про те, що ТОВ «Кластерфарт» у 2020 році не було включено до переліку звітуючи респондентів щодо посівних площ та збирання врожаю, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують сам факт укладення договору суборенди між Фермерським господарством «Алмар» та ТОВ «Кластерфарт».
При цьому, вказані обставини можуть свідчити лише про права орендаря щодо користування та використання земельної ділянки згідно умов договору оренди землі. 
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем реального порушення його права у зв`язку із укладенням договору суборенди, є безпідставними та не приймаються до уваги, оскільки не спростовують самого факту передачі земельної ділянки в суборенду без узгодження із власником землі.
Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Алмар» залишити без задоволення, а рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

І. М. Стадник