ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року	Львів	Справа № 300/255/21 пров. № А/857/11825/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Качмара В.Я., Кушнерика М.П.
з участю секретаря судового засідання     Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року (суддя першої інстанції Гундяк В.Д., м. Івано-Франківськ)

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності щодо надання необґрунтованої відповіді від 12.10.2020 за №9733/108/49/01-20 на звернення від 21.09.2020; зобов`язання об`єктивно та всебічно перевірити звернення від 21.09.2020 та надати вмотивовану відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм законодавства, його оскаржив ОСОБА_1 . Просить скасувати оскаржене рішення суду від 11.05.2021 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення суду не вбачається на яких прав вивих підставах діяла поліція при наданні позивачу відповіді від 12.10.2020 за №9733/108/49/01-20. Стверджує, що протиправна бездіяльність відповідача виразилась у порушенні вимог ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян».
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. 
Так, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, зазначений ним у матеріалах справи, вказане повідомлення прийняте ним 19.08.2021 о 11:21 год, що підтверджено телефонограмою. 
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на офіційну електронну адресу, судова повістка одержана відповідачем 19.08.2021 о 11:14 год, що підтверджено звітом про доставку електронного листа.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.09.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою від 21.09.2020 до Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якій просив вжити заходи щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, визнати ОСОБА_1 потерпілим.
Відповідач за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.09.2020 надав позивачу відповідь листом від 12.10.2020 за №9733/108/49/01-20, з якого видно, що Рогатинським відділенням поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за результатами проведеної перевірки встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 будь-яких фактів кримінальних чи адміністративних правопорушень.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 від 21.09.2020 та надано обґрунтовану відповідь листом від 12.10.2020 за №9733/108/49/01-20.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною першою статті 3 цього Закону визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. 
Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до частини 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Частиною 1 ст.16 вказаного Закону передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно із ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог та наведених у позовній заяві обґрунтувань на їх підтримку, позивач оскаржує саме бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду його скарги від 21.09.2020.
Встановлено, що скарга ОСОБА_1 від 21.09.2020 була отримана відповідачем 22.09.2020 та зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за номером 2516 від 22.09.2020.
Відповідач за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.09.2020 надав позивачу відповідь листом від 12.10.2020 за №9733/108/49/01-20, з якого видно, що Рогатинським відділенням поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за результатами проведеної перевірки встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 будь-яких фактів кримінальних чи адміністративних правопорушень.
Отже, відповідь позивачу на його звернення від 21.09.2020 була надана з дотриманням строку, визначеного статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».
Також колегія суддів зауважує, що  бездіяльність – це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.
Натомість, сам по собі розгляд звернення особи та надання за його результатами відповіді передбачає здійснення активної форми поведінки суб`єкта владних повноважень.
Із листа від 12.10.2020 за №9733/108/49/01-20видно, що Рогатинським відділенням поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за результатами проведеної перевірки встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 будь-яких фактів кримінальних чи адміністративних правопорушень.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо надання необґрунтованої відповіді на звернення позивача.
При цьому, аналізуючи надану відповідачем відповідь, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень фактично надано відповідь на поставлені позивачем запитання.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суди позбавлені можливості давати оцінку інформації наданої суб`єктом владних повноважень у відповідь на запит з позиції її об`єктивності. Суди лише вправі перевіряти, зокрема, повноту наданої інформації та строки її надання.
Отже, при розгляді звернення позивача відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та не допустив порушення прав позивача, які б підлягали судовому захисту.
Зазначені апелянтом окремі недоліки відповіді по суті його звернення є формальними і не впливають на суть вирішення питання.
Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності щодо надання необґрунтованої відповіді від 12.10.2020 за №9733/108/49/01-20 на звернення від 21.09.2020, у зв`язку із чим відсутні й підстави для задоволення похідних від вказаної вимог про зобов`язання об`єктивно та всебічно перевірити звернення від 21.09.2020 та надати вмотивовану відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 20.09.2021.