ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 р.	Справа № 520/14631/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
                                        за участю секретаря судового засідання   Сузанського О.І.   

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТОРГ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В.,   м. Харків, повний текст складено 12.04.21 по справі № 520/14631/2020 за позовом   Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України   до Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТОРГ"     про накладення адміністративного арешту на кошти,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд накласти адміністративний арешт коштів на всіх відкритих рахунках у банках та банківських установах, що обслуговують платника податків Товариство з обмеженою відповідальністю "Садін Торг" (податковий номер 43282127). 
Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 позовні вимоги Головного  управління ДПС у Харківській області задоволено.
Накладено адміністративний арешт коштів на всіх відкритих рахунках у банках та банківських установах, що обслуговують платника податків Товариство з обмеженою відповідальністю "Садін Торг" (податковий номер 43282127).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що оскільки рішенням суду не підтверджено обґрунтованості застосування адміністративного арешту майна платника у зв`язку зі спливом  96 годин для визнання арешту обгрунтованим, то позивачем не дотримано встановленої процедури звернення до суду з цим позовом про застосування арешту коштів на рахунках платника. Зазначає, що для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску  перевіряючих  до перевірки, не є передбаченою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, відкритих в банківських установах.  В даному випадку такими правовими підставами є саме наявність податкового боргу, у разі  якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", ПКУ та інших нормативно - правових актів у сфері обігу пального, з підстав, передбачених пп. 80.2.2 та 80.2.5 (здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу пального) п. 80.2 ст. 80 ПКУ, пп. 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПКУ та ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових  виробів та пального" ГУ ДПС області видаю наказ від 31.08.2020 № 2854 "Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Садін Торг" податковий номер 43282127".
Відповідно до наказу ГУ ДПС області від 31.08.2020 № 2854 передбачався вихід за адресами об`єктів, в яких здійснює господарську діяльність ТОВ "Садін Торг", а саме: 1) вул. Кокчетавська, буд. 20, м. Харків; 2) вул. Малопанасівська, буд. 5/7, м. Харків; 3) вул. Морозова, 11, м. Харків, з 31.08.2020 тривалістю не більше 10 діб.
02.09.2020 на підставі наказу ГУ ДПС області від 31.08.2020 № 2854 та направлень на перевірку від 31.08.2020 посадовими особами ГУ ДПС області було здійснено вихід на фактичну перевірку ТОВ "Садін Торг".
У зв`язку із не допуском до перевірки посадових осіб ГУ ДПС області на виконання п. 81.2 ст. 81 ПКУ складено у двох примірниках акт від 02.09.2020 № 3239/20-40-32-01- 08/43282127 "Про відмову від проведення перевірки/допуску до перевірки", який особисто під підпис наданий уповноваженій особі ТОВ "Садін Торг".
На підставі пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПКУ ГУ ДПС області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ТОВ "Садін Торг" (податковий номер 43282127) у зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.
У зв`язку з не допуском відповідачем посадових осіб Головного управління ДПС у Харківській області до проведення перевірки, прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, для чого позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, підтверджено правомірність наказу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 2854 від 31.08.2020 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "САДІН ТОРГ", що свідчить про наявність законних підстав для проведення фактичної перевірки відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Процедура і підстави застосування адміністративного арешту визначені нормами статті 94 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).
Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.
Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Підстави для застосування адміністративного арешту визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України і стосуються як коштів (безвідносно до готівки чи на рахунках), так і іншого майна, на яке може бути звернено стягнення відповідно до закону. Відмінність застосування адміністративного арешту коштів на рахунках від адміністративного арешту іншого майна (в тому числі, готівки) полягає в процедурі застосування: за рішенням суду (щодо арешту коштів на рахунках) та за рішенням керівника податкового органу (щодо іншого майна).
Норми статті 94 ПК України не дають підстави для висновку, що адміністративний арешт майна та адміністративний арешт коштів на рахунках платника податків співвідносяться як родове і видове поняття (як ціле і його складова). Так само ці норми, як і інші правові норми, не встановлюють послідовність процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.
Натомість, приписи статті 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків.
Так, Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2018 року у справі №820/1929/17 зробив висновок про те, що виходячи із системного тлумачення положень статті 94 ПК України не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.
Отже, підстав для висновку, що адміністративний арешт коштів на рахунках може бути застосований судом тільки у випадку прийняття контролюючим органом рішення про накладення адміністративного арешту на майно платника податків, немає.
Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 21 січня 2020 року у справі №820/1730/17, від 23 квітня 2020 року у справі №814/1342/15.
Таким чином, відхиляючи доводи заявника апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що  арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, та не залежить від прийняття контролюючим органом рішення про застосування адміністративного арешту щодо майна платника податків.
Відсутність підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених ПК України.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Враховуючи те, що рішенням суду у справі № 520/11711/2020, що набрало законної сили, підтверджено правомірність та обґрунтованість винесеного наказу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 2854 від 31.08.2020 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "САДІН ТОРГ", у ГУ ДПС у Харківській області  були законні підстави для проведення фактичної перевірки скаржника.
Відтак, доводи скаржника про те, що відсутність чинного рішення про застосування адміністративного арешту майна платника, як і пов`язаність ініціювання застосування арешту коштів платника з прийняттям рішення про арешт майна платника, не відповідає правильному застосуванню норм підпункту 94.2.3 пункту 94.2 та підпункту 94.6.2. пункту 94.6 статті 94 ПК України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що недопуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки за наявності законних підстав для проведення документальної перевірки утворює підстави для застосування арешту коштів на рахунках платника, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Аналогічні висновки за подібних правовідносин зроблені Верховним Судом у постановах від 4 грудня 2019 року у справі №520/1071/19, від 23 грудня 2020 року у справі №813/4046/17.
Надаючи оцінки доводам скаржника щодо застосування адміністративного арешту за відсутності податкового боргу в межах арешту коштів, суд уважає необхідним звернути увагу на таке.
Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу;
Колегія суддів зазначає, що норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини.
Так, норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.
Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.
Отже, саме у разі звернення контролюючого органу до суду щодо застосування адміністративного арешту коштів, що знаходяться в банку, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Це зумовлено тим, що у цьому випадку арешт по суті є способом забезпечення погашення наявного податкового боргу, тому може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання зобов`язання платника податків щодо погашення податкового боргу.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 6 лютого 2020 року у справі №826/8691/16, від 24 квітня 2020 року у справі №802/2067/15-а.
Оскільки за змістом встановлених у цій справі обставин контролюючий орган звернувся до суду щодо застосування арешту коштів на банківських рахунках платника не з підстав, визначених у підпункті 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України - на забезпечення виконання обов`язку платника щодо погашення суми податкового боргу, а на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України у зв`язку із недопуском посадових осіб контролюючого органу до перевірки на наявності законних підстав для проведення цієї перевірки, доводи скаржника   є безпідставними.  
Посилання заявника апеляційної скарги на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справі № 820/2312/17 від 15.05.2018, у справі № 820/4710/16 від 15.05.2018, у справі                             № 820/2040/17 від 22.05.2018, колегією суддів відхиляються, адже в межах розгляду цієї справи застосовані  правові висновки, висловлені  Верховним Судом у постанові  від 23.04.2021 у справі № 640/20759/18, що є останньою правовою  позицією суду касаційної інстанції за результатами розгляду аналогічних спірних правовідносин.      
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТОРГ" залишити без задоволення.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 по справі № 520/14631/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено  20.07.2021.