Головуючий суду 1 інстанції - Чалий А.В.   
Доповідач -Луганська В.М. 

Справа № 942/1589/20
Провадження № 22-ц/810/523/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року                                          м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.
за участю секретаря: Залюшного О.Г.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Ільків Микола Миколайович 
на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 26 квітня 2021 року
за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ Страхова компанія «Еталон») про стягнення страхового відшкодування (моральної шкоди), пені, інфляційних втрат та суми трьох процентів річних. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 07 січня 2020 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись між населеними пунктами с. Можняківка та смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер в Сєвєродонецькій багатопрофільній лікарні. Відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». 
Згідно ч.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
25 лютого 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_1 . Загальна сума страхового відшкодування моральної шкоди становить 56676,00 грн. 
Листом від 26 березня 2020 року відповідач повідомив позивачку про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, посилаючись на п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
З відмовою ПрАТ Страхова компанія «Еталон» позивач не згодна, вважає її необґрунтованою через те, що в результаті події загинула третя особа - велосипедист, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного, а саме водія транспортного засобу марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в силу вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України відповідальність страховика настає незалежно від вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.
Вважає, що рішення відповідача про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування в зв`язку з відсутністю постанови/вироку суду є таким, що порушує права позивачки на отримання страхового відшкодування, при цьому факт дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є смерть, встановлений, а відтак відсутній обов`язок доказування винуватості завдавача шкоди.
З моменту отримання страховиком заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла так і не отримала заявленого страхового відшкодування у розмірі 56676,00 грн. Вважає, що за прострочення виконання зобов`язання є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3821,76 грн, три відсотки річних у розмірі 931,66 грн; інфляційні втрати у розмірі 1250,96 грн, крім того, просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00грн.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 26 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 26 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суперечить вимогам закону та обставинам справи. Внаслідок ДТП загинула третя особа - велосипедист, тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 в силу вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України настає незалежно від вини. Судом не враховано, що листом від 26 березня 2020 року №01-04-17465 страховиком повідомлялося про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через неприйняття рішення у кримінальній справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на пункт 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Така відмова є незаконною, оскільки внаслідок події загинув велосипедист, а цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу наступає незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винна особа, так і володільці (власники) об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.
Суд помилково послався на недоведеність причинного зв`язку між смертю ОСОБА_5 та ДТП. Факт настання дорожньо-транспортної пригоди є належним чином зафіксовано, про даному факту проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. Згідно витягу із ЄРДР №12020130510000006 від 07 січня 2020 року такий факт мав місце. 
Судом не враховано, що ДТП відбулося у 2020 році, проте винну особу не притягнуто до кримінальної відповідальності, постанову про закриття кримінального провадження чи вирок у справі не винесено, а позивачу внаслідок кримінального правопорушення не компенсовано моральну шкоду. В даному випадку не можна посилатися на п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже кримінальне провадження № 12020130510000006 на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, а не розглядається судом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постановах від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 та від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19, вина заподіювача шкоди не вимагається, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили, а тому її називають підвищеною. Подібне наведено і в пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Суд не врахував положення п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено відшкодування страховиком (а в певних випадках - і МТСБУ) на користь чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) особи, що загинула, моральної шкоди, розмір якої становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивач зазнала моральної шкоди, що полягає у перенесених душевних стражданнях, а тому вважає, що вимоги про її відшкодування є обґрунтованими.
Вважає помилковими висновки суду щодо недоведеності причинного зв`язку між смертю ОСОБА_5 та ДТП, оскільки факт настання ДТП є належним чином зафіксовано, по даному факту проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, а згідно Витягу з ЄРДР, такий факт мав місце.
Крім того, стаття 1166 ЦК України вказує про обов`язок доведення відсутності вини на завдавача шкоди, тобто доказування умислу велосипедиста чи наявності непереборної сили покладається на власника (володільця) транспортного засобу, а в даному випадку - на відповідача. Між тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів про наявність умислу велосипедиста у виникненні дорожньо-транспортній пригоди чи непереборної сили, як не надано їх і страховиком. З боку позивача надано усі докази для підтвердження встановленого розміру відшкодування із посиланням на норми чинного законодавства України, проте судом не взято до уваги та прийнято рішення, що суперечить Закону.

У відзиві ПрАТ Страхова компанія «Еталон», вважає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що в залежності від фактів, які будуть встановлені судом під час розгляду кримінальної справи, можуть виявитись обставини, передбачені ст. ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1187 ЦК України, які будуть підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Наполягає на тому, що на теперішній час відсутнє рішення суду, яким встановлено факт ДТП, її обставини, причини, учасники та винних осіб.
Вважає, що відповідно до ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити, зокрема, питання, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа.
За правилами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. 
Вважає, що строк виконання відповідачем свого обов`язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та його виплату чи прийняття рішення про відмову у виплаті не настав, відтак ПрАТ Страхова компанія «Еталон» не прострочило виплату страхового відшкодування, а тому для нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат не має правових підстав.
Витрати про професійну правничу допомогу не обґрунтовані та документально не підтверджені.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Ільків Микола Миколайович підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

Представник ПрАт Страхової компанії «Еталон» - Панченко Юлія Юріївна апеляційну скаргу не визнала, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. 

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не підтверджено належними доказами обставини, викладені в позовній заяві, не доведено факту настання дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є смерть велосипедиста, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що позивачці було завдано моральної шкоди. Суд дійшов висновку, що оскільки відсутні підстави для задоволення основних позовних вимог, то похідні вимоги про стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не відповідають встановленим по справа обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що 07 січня 2020 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись між населеними пунктами с. Можняківка та смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер в Сєвєродонецькій багатопрофільній лікарні. Відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, застрахована у ПрАТ Страхова компанія «Еталон». 25 лютого 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування. Листом від 26 березня 2020 року відповідач повідомив позивачку про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальній справі за вказаним фактом дорожньо- транспортної пригоди.
Як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем не оспорювалися обставини настання дорожньо - транспортної пригоди та те, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 січня 2020 року, про, що свідчать відзив на позовну заяву, відповідь на заяву позивачки від 26.03.2020 року №01-04-17465, відповідь на досудову вимогу від 30.09.2020 року №01-04-17465.
До апеляційної скарги представником позивачки додано копію відповіді СУ ГУ НП в Луганській області, копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 .
З урахуванням того, що зазначені вище обставини не оспорювалися відповідачем, є доводами апеляційної скарги, тому для всебічного, повного розгляду справи, колегія суддів задовольнила клопотання представника скаржника про долучення до матеріалів справи копії відповіді СУ ГУ НП в Луганській області, копії лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 .
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Судом встановлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася на ту обставину, що 07 січня 2020 року водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись між населеними пунктами с. Можняківка та смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер в Сєвєродонецькій багатопрофільній лікарні.
Відповідальність водія автомобіля марки «Ваз», реєстраційний номер НОМЕР_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «Еталон»
25 лютого 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Страхової компанії «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 56676, 00 грн. До заяви були додані: копія паспорта та ідентифікаційний код позивачки, копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , довідка про склад сім`ї загиблого, завірена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , витяг з ЄРДР №1202013051000000, витяг щодо полісу №АО/1888400, довіреність.
22 вересня 2020 року представник позивачки направив відповідачу досудову вимогу, про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 56 676,00 грн.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 22.07.1991 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 21.01.2020 Виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №17 смерть ОСОБА_5 , настала внаслідок травми при зіткненні з легковим автомобілем, дата травми 07 січня 2020 року.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 
Відповідно до п.35.2 вказаної статті до заяви додаються:а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
В судовому засіданні встановлено, що позивачка звертаючись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування надала перелік документів, відповідно до п.35.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ця обставина не заперечувалася представником відповідача.
Відповідно до пунктів 36.1, 36.2 ст.36 вказаного вище Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст.36 вказаного Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Судом встановлено, що відповідач на заяву позивачки про виплату страхового відшкодування та досудову вимогу про виплату страхового відшкодування повідомило позивачку про необхідність надати ПрАТ Страхова компанія «Еталон» рішення по кримінальній справі за фактом ДТП та загибелі ОСОБА_5 , яке набрало законної сили.
Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св 10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.
Тому посилання представника відповідача на те, що відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на те, що, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку 90 днів припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили не заслуговує на увагу.
Згідно відповіді слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області досудове розслідування кримінального провадження №12020130510000006 від 07 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України триває. 
Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачці.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.
Колегія суддів вважає, що відмова ПрАТ Страхова компанія «Еталон» у виплаті страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом ДТП та загибелі ОСОБА_5 , не оспорюючи обставини страхового випадку є такою, що порушує право позивачки на отримання страхового відшкодування.
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
З урахуванням того, що на день настання страхового випадку (07 січня 2020 року) мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 4723, 00 грн, то розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 56676, 00 грн ( із розрахунку 4723*12).
При вирішенні питання щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат суд враховує наступне.
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
З огляду на те, що в строки, визначені Законом, позивачці не виплачено страхове відшкодування, а відтак з відповідача підлягає стягненню пеня за кожен день прострочення такої виплати з 26.05.2020 року по 11.12.2020 року у розмірі 3 821, 76 грн, розмір якої не спростовано відповідачем.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пр. № 14-178цс18), позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16).
На користь позивачки з ПрАТ Страхова компанія «Еталон» підлягають стягненню три відсотки річних у розмірі 931, 66 грн та інфляційні втрати у розмірі 1250, 96 грн.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем не спростовані доводи позивача та не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, викладені позивачем.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
На підставі, викладеного, відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 26 квітня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ Страхова компанія «Еталон». Стягнути з ПрАТ Страхова компанія «Еталон на користь ОСОБА_1 , страхове відшкодування у розмірі 56 676, 00 грн моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної ставки облікової ставки Національного банку у розмірі 3 821, 76 грн; три відсотки річних у розмірі 931, 66 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 250,96 грн, а всього - 62680, 38 грн.
       Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
       Представником позивачки адвокатом Ільків Миколою Миколайовичем суду не надано договір про надання правової допомоги, не надано акт приймання- передачі наданих послуг. 
       За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що представником позивачки належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним як адвокатом послуг та витрат на правничу допомогу. Тому вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7500, 00 задоволенню не підлягають.
       Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.2ч.1 ст.5 закону України «Про судовий збір». З урахуванням ч.6 ст.141 ЦПК України з ПрАТ Страхова компанія «Еталон» на користь держави підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840, 80 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1261, 20 грн. 

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Ільків Микола Миколайович задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 26 квітня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», код ЄДРПОУ: 20080515, місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33 Б на користь ОСОБА_1 , номер платника податків: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 страхове відшкодування у розмірі 56 676, 00 грн моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної ставки облікової ставки Національного банку у розмірі 3 821, 76 грн; три відсотки річних у розмірі 931, 66 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 250,96 грн, а всього - 62680, 38 грн.

ОСОБА_1 у задоволені вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення витрат на правову допомогу відмовити. 

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», код ЄДРПОУ 20080515, місце знаходження: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33Б на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102, 00 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови 06 серпня 2021 року.

Головуючий                                         В.М. Луганська

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко