ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 липня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/855/21
Головуючий у першій інстанції – Іванюк Т. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/812/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Іванюка Т.І. від 24 березня 2021 року, місце постановлення ухвали смт.Козелець, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2021 року недійсним та застосування реституції за недійсним договором,

                           В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2021 року недійсним та застосування реституції за недійсним договором, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” 17.02.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Шкляром Ю.В., та застосувати реституцію за недійсним договором купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” 17.02.2021 року.  
Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення даного позову, в якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”, код ЄДРПОУ 39918336, а саме, на земельну ділянку, площею 2 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, Хрещатенська сільська рада. В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що відносно нього буде відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м.Полтави від 01.12.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 09.02.2021 року у справі №552/4189/20 про стягнення з нього боргу на користь ОСОБА_1 , бажаючи приховати своє майно та не допустити примусове звернення на нього стягнення, уклав 17.02.2021 року з ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” договір купівлі-продажу земельної ділянки, що належала йому на праві приватної власності. ОСОБА_1 вказує, що оскільки у позові заявлена майнова вимога про застосування наслідків недійсності правочину - реституції, то у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, відповідач ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” матиме реальну можливість на стадії розгляду даної справи укласти правочини з метою відчуження спірного майна, що в свою чергу, призведе до неможливості виконання рішення суду в частині реституції, а заявити віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач буде позбавлений права, оскільки звернутися із віндикаційним позовом має право лише власник. За даних обставин, позивач вважає за необхідне просити суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, право власності на яке було набуто ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” на підставі правочину, правомірність якого оскаржується позивачем.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.03.2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення  позову у  цивільній  справі  за  позовом  ОСОБА_1   до ОСОБА_2   та  Товариства з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та застосування реституції за недійсним договором. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.03.2021 року, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”, код ЄДРПОУ 39918336, а саме на земельну ділянку, площею 2 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, Хрещатинська сільська рада. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 24.03.2021 року є необґрунтованою. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із позицією суду першої інстанції щодо ненаведення позивачем у заяві про забезпечення позову обставин, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, у випадку незастосування забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у заяві про забезпечення позову вказував на те, що в разі незастосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”, буде неможливо виконати рішення суду в частині застосування реституції за недійсним правочином. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” буде мати достатньо часу для укладення договору відчуження спірної земельної ділянки третій особі, що в свою чергу, призведе до неможливості виконання рішення суду в частині застосування реституції за недійсним правочином. Апелянт стверджує, що зважаючи на направлення судом першої інстанції ухвали від 24.03.2021 року про відмову у забезпеченні позову відповідачем по справі, Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” обізнано про наявність судового спору та можливість витребування спірної земельної ділянки із його власності. За даних обставин, апелянт зазначає, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” вчинить дії, направлені на відчуження земельної ділянки третій особі, з метою унеможливлення виконання рішення суду в частині реституції, в той час, як пред`явити вимогу про віндикацію до третьої сторони, що не є стороною правочину, який оскаржується, позивач буде позбавлений можливості. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції не аргументував, на підставі яких доказів судом встановлено, що вжиття заходів забезпечення позову може обумовити неможливість вести господарську діяльність, або потягне за собою надмірне обмеження правомірної підприємницької діяльності відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”, що в подальшому буде призводити до збитків господарства. Апелянт вважає, що у разі вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, з кадастровим номером 7422084700:80:257:0027, Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” не буде обмежене у користуванні спірним майном, арешт не перешкоджатиме використанню земельної ділянки у сільськогосподарській діяльності товариства, а також не перешкоджатиме отриманню орендної плати за договором оренди, який був укладений 29.01.2021 року попереднім власником ОСОБА_2 з ТОВ ”Баришівська зернова компанія” на 45 років. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 просить при прийнятті рішення врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 06.11.2018 року у справі №923/560/17, від 16.07.2019 року (№5016/3029/2012 (11/50), згідно з якою виконання в майбутньому судового рішення, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявне у відповідача майно для задоволення вимог кредитора.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.03.2021 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” - адвокат Костюченко П.О. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.03.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.83,84,85,86,87,88), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.03.2021 року, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній цивільній справі, суд першої інстанції зазначив, що в поданій заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку незастосування забезпечення позову, не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що застосування даного виду забезпечення позову є ефективним способом захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, та їх невжиття призведе до порушення його прав. Суд першої інстанції також звернув увагу, що обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися майном, може призвести до незворотних наслідків. Вжиття такого виду забезпечення позову може обумовити неможливість ведення господарської діяльності, або потягне за собою надмірне обмеження правомірної підприємницької діяльності відповідача ТОВ ”АГРОГОЛДЕН”, що в подальшому буде призводити до збитків господарства. За даних обставин, з врахуванням того, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 24.03.2021 року фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють дані правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 24.03.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.         

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.  
Відповідно до ч.2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.  
Згідно ч.3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову,  крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (із наступними змінами), забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що ”співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову”.
При цьому, необхідно зазначити, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі, в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому, існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17, провадження №14-88цс20, зазначено, що ”умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача”.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із позицією суду першої інстанції щодо ненаведення позивачем у заяві про забезпечення позову обставин, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, у випадку незастосування забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у заяві про забезпечення позову вказував на те, що в разі незастосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”, буде неможливо виконати рішення суду в частині застосування реституції за недійсним правочином. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” буде мати достатньо часу для укладення договору відчуження спірної земельної ділянки третій особі, що в свою чергу, призведе до неможливості виконання рішення суду в частині застосування реституції за недійсним правочином. Апелянт стверджує, що зважаючи на направлення судом першої інстанції ухвали від 24.03.2021 року про відмову у забезпеченні позову відповідачем по справі, Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” обізнано про наявність судового спору та можливість витребування спірної земельної ділянки із його власності. За даних обставин, апелянт зазначає, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” вчинить дії, направлені на відчуження земельної ділянки третій особі, з метою унеможливлення виконання рішення суду в частині реституції, в той час, як пред`явити вимогу про віндикацію до третьої сторони, що не є стороною правочину, який оскаржується, позивач буде позбавлений можливості.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 24.03.2021 року, виходячи із наступного.   
Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній цивільній справі (а.с.2-6), ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”, код ЄДРПОУ 39918336, а саме, на земельну ділянку, площею 2 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, Хрещатенська сільська рада. В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що відносно нього буде відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м.Полтави від 01.12.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 09.02.2021 року у справі №552/4189/20 про стягнення з нього боргу на користь ОСОБА_1 , бажаючи приховати своє майно та не допустити примусове звернення на нього стягнення, уклав 17.02.2021 року з ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” договір купівлі-продажу земельної ділянки, що належала йому на праві приватної власності. ОСОБА_1 вказує, що оскільки у позові заявлена майнова вимога про застосування наслідків недійсності правочину - реституції, то у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, відповідач ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” матиме реальну можливість на стадії розгляду даної справи укласти правочини з метою відчуження спірного майна, що в свою чергу, призведе до неможливості виконання рішення суду в частині реституції, а заявити віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач буде позбавлений права, оскільки звернутися із віндикаційним позовом має право лише власник. За даних обставин, позивач вважав за необхідне просити суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, право власності на яке було набуто ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” на підставі правочину, правомірність якого оскаржується позивачем.

Відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (із наступними змінами), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вищезазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 24.03.2021 року відносно того, що позивач обґрунтовує наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, виходячи виключно із власних нічим не підтверджених припущень (міркувань, передбачень, прогнозів), що не узгоджується із положеннями статті 149 ЦПК України та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, відповідно до яких такі припущення мають бути обґрунтованими, а саме, підкріплені доказами про наявність фактичних, а значить реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість у майбутньому виконати рішення суду першої інстанції.
Як   вбачається    з    матеріалів    справи    (а.с.44-47),    відповідно    до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.02.2021 року, укладеному між ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_2 (продавець) та ТОВ ”АГРОГОЛДЕН” (покупець), продаж земельної ділянки, місце розташування якої: Чернігівська область, Козелецький район, Хрещатенська  сільська  рада,  загальною  площею  2  га,  цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422084700:80:257:0027, вчиняється за суму 22 000 грн. Також необхідно зазначити, що вказана земельна ділянка не є предметом будь-яких зобов`язань між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .     

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції не аргументував, на підставі яких доказів судом встановлено, що вжиття заходів забезпечення позову може обумовити неможливість вести господарську діяльність, або потягне за собою надмірне обмеження правомірної підприємницької діяльності відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН”, що в подальшому буде призводити до збитків господарства. Апелянт вважає, що у разі вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, з кадастровим номером 7422084700:80:257:0027, Товариство з обмеженою відповідальністю ”АГРОГОЛДЕН” не буде обмежене у користуванні спірним майном, арешт не перешкоджатиме використанню земельної ділянки у сільськогосподарській діяльності товариства, а також не перешкоджатиме отриманню орендної плати за договором оренди, який був укладений 29.01.2021 року попереднім власником ОСОБА_2 з ТОВ ”Баришівська зернова компанія” на 45 років.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 24.03.2021 року, виходячи із наступного. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що у поданій позивачем заяві про забезпечення позову, не наведено обставин, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку незастосування забезпечення позову, з огляду на спірні правовідносини, як і не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що застосування даного виду забезпечення позову є ефективним способом захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, та їх невжиття призведе до порушення його прав.
Відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (із наступними змінами), вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
    
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 24.03.2021 року, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції також обґрунтовано звернув увагу на ті обставини, що обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися майном, може призвести до незворотних наслідків. Вжиття такого виду забезпечення позову може обумовити неможливість ведення господарської діяльності, або потягне за собою надмірне обмеження підприємницької діяльності відповідача ТОВ ”АГРОГОЛДЕН”, що в подальшому буде призводити до збитків господарства. 

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.03.2021 року необхідно залишити без змін, оскільки висновки даної ухвали узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.     

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                               
                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Дата складення повної постанови - 16.07.2021 року.  

Головуючий:                                            Судді: