Ухвала
Іменем України 
13 вересня 2021 року
м. Київ
Справа № 389/1883/18
Провадження № 51-1956 ск 20
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року,
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2018 року вирок Железнодорожного районного суду м. Орла Російської Федерації від 10 квітня 2017 року, яким ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації, до 11 років позбавлення волі, приведено у відповідність із законодавством України.
Визначено, що відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнаний винним вироком Железнодорожного районного суду м. Орла Російської Федерації від 10 квітня 2017 року, передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі – КК), а тому засуджений підлягає відбуванню покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2018 року змінено.
Приведено вирок Железнодорожного районного суду м. Орла Російської Федерації від 10 квітня 2017 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації до 11 років позбавлення волі, у відповідність із законодавством України.
Визначено, що відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнаний винним вироком Железнодорожного районного суду м. Орла Російської Федерації від 10 квітня 2017 року, передбачена ч. 2 ст. 307 КК.
На підставі цього вироку засуджений підлягає відбуванню покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з 10 квітня 2017 року.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 порушує питання про скасування ухвали Кропивницького апеляційного суду від          19 серпня 2021 року. На думку захисника, його підзахисного ОСОБА_5 необхідно вважати засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК та із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в  апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, воно стосується питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлене відповідно до Глави 46 КПК «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб».
З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення від 28 травня 1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», пункт 96 Рішення від 13 лютого 2001 року в справі «Кромбах проти Франції»).
Положеннями ч. 7 ст. 610 КПК встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в                         п. 24 ч. 1 ст. З цього Кодексу.
Отже, системний аналіз зазначених норм КПК вказує на те, що ухвала апеляційного суду, якою переглянуто ухвала місцевого суду, постановлена відповідно до Глави 46 цього Кодексу, касаційному оскарженню не підлягає.
Згідно положень закону, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ч. 1 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_7                                           ОСОБА_2                                                  ОСОБА_3