ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«15» вересня 2021 року
м. Харків
справа № 635/8215/20
провадження № 22ц/818/4565/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Яцини В.Б., 
учасники справи: 
позивач – Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго», 
відповідачка –  ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2021 року в складі судді Савченка Д.М.
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 серпня 2015 року ОСОБА_1 є споживачкою послуг, які надаються Комунальним підприємством Харківської районної ради «Комуненерго», а саме послуги водопостачання та водовідведення.

17 грудня 2015 року між підприємством та ОСОБА_1 укладено договір № 2033 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Зазначив, що відповідачка не проводила своєчасну оплату за надані послуги, у зв`язку з чим за період з 01 квітня 2016 року по 01 листопада 2020 року у неї виникла заборгованість в розмірі 24 956,72 грн.

Посилався на те, що відповідачку неодноразово повідомляли про вказану заборгованість через контролерів даного сектору, а також шляхом надання квитанцій на оплату спожитих послуг. Неодноразово їй направлялися поштою претензії-вимоги та попередження про відключення від централізованої системи водопостачання у разі несплати заборгованості, але відповідачка до цього часу так і не погасила суму заборгованості.
Вказав, що строк позовної давності за період з 01 квітня 2016 року по 01 грудня 2017 року пропущений з поважних причин. У зв`язку з великою кількістю споживачів підприємство не має можливості відразу пред`явити позови до всіх боржників.

Просив задовольнити клопотання про поновлення строку позовної давності; стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства суму заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 24 956,72 грн, всі судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2021 року позовну заяву Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 15 584,71 грн, а також, суму судового збору в розмірі 1565,72 грн, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не звернув увагу на те, що договір з попереднім постачальником послуги № 8524 від 10 січня 2013 року був нею укладений та виконувався сторонами у повному обсязі, однак в порушення вимог законодавства позивачем використано її персональні дані та внесено їх в односторонньому порядку до договору № 2033 від 17 грудня 2015 року, що свідчить про ненадання нею згоди на обробку персональних даних та не підписання договору № 2033 від 17 грудня 2015 року. Вказала, що судом не враховано, що вона використовує індивідуальний засіб обліку води. Проте, жодного разу з 2015 року по 2020 року представниками позивача її засіб обліку не оглядався, контрольне зняття показань чи повірка не проводилась, в результаті чого вважає сформовану заборгованість безпідставною та такою, яка не відповідала фактичним показанням лічильника. Вказала, що акти виходу та не допуску представників позивача до її лічильника не відповідають дійсності, адже нею жодного разу не вчинено перепон для огляду лічильника, що свідчить про їх складання без виходу на місце. Посилалася на те, що судом не враховано той факт, що позивач не обґрунтував розрахунок сум, що стягуються. Зазначила, що рішення про встановлення тарифів не надано для огляду в оригіналі, тому немає підстав для його врахування судом. Вказала, що на сьогоднішній день нею плата за послуги сплачуються своєчасно та у повному обсязі, заборгованість відсутня.

13 липня 2021 року до суду першої інстанції від Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг в повному обсязі. Зазначив, що саме споживач зобов`язаний у разі наявності обліку води знімати їх показання та передавати їх виконавцю. Вказав, що в 2016 році в будинку мешкання відповідачки встановлено загальнобудинковий комерційний вузол обліку води, тому за період з травня 2018 року по травень 2020 року нарахування здійснювалось у відповідності до пункту 11 Правил № 630 підприємством.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачка не виконує свого обов`язку з оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, тому наявні підстави для стягнення заборгованості в межах строку позовної давності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення ХХХІІ сесії VI скликання Харківської районної ради Харківської області від 24 грудня 2014 року вирішено передати основні засоби та незавершене будівництво з балансу Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на баланс, у статутний капітал та закріпити на праві господарського віддання за Комунальним підприємство Харківської районної ради «Комуненерго» (а.с.57).
Із акту приймання-передачі документів від 31 липня 2015 року вбачається, що за додатком № 8 за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксовані показники лічильника на початок серпня 2015 року -1676 (а.с.60-64).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 1995 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.138).

За договором № 2033 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення від 17 грудня 2015 року, який укладено між Комунальним підприємством Харківської районної ради «Комуненерго» та ОСОБА_1 , виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором (а.с.8-11, 36-39).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на  ОСОБА_1 (а.с.5).

Матеріали справи свідчать про те, що у вказаній квартирі встановлений індивідуальний засіб обліку води ЕТ-1,5 № 0906970803.

У відповідності до затверджених тарифів позивач щомісячно виставляв відповідачці рахунки на оплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, однак відповідачка не  виконувала належним чином свої обов`язки зі своєчасного внесення в  повному обсязі плати за отримані комунальні послуги, в  результаті чого утворилася заборгованість за період з 01 квітня 2016 року по 01 листопада 2020 року в розмірі 24 956,72 грн (а.с.6-7, 128-129).

На адресу ОСОБА_1 . Комунальним підприємством Харківської районної ради «Комуненерго» направлено вимогу-претензію № 8106 від 19 листопада 2020 року про сплату вказаного боргу (а.с.14, 104).

З наданих позивачем відомостей обходу щодо показників лічильника за адресою відповідачки початковий показник станом на 30 квітня 2016 року – 01676 м3, кінцевий показник за квітень 2018 року - 02195 м3 (а.с.69-76).

01 липня 2016 року за адресою: АДРЕСА_3 встановлений загальнобудинковий комерційний вузол обліку води та зазначені показання облікового механізму 005679 м3, про що складений відповідний акт (а.с.77-78).

Як вбачається з актів від 08 жовтня 2015 року та 08 лютого 2016 року на момент зняття показників лічильника за адресою відповідачки, її дома не виявилось, що унеможливило зняття показань (а.с.67,68).

З актів про зняття показників вузла комерційного обліку води станом на: 27 червня 2018 року - 021587 м3, 27 липня 2018 року – 022252 м3, 27 серпня 2018 року – 022922 м3, 27 вересня 2018 року – 023578 м3, 26 жовтня 2018 року – 024181 м3, 27 листопада 2018 року – 024826 м3, 21 грудня 2018 року – 025275 м3, 28 січня 2019 року – 025948 м3, 27 лютого 2019 року – 026576 м3, 27 березня 2019 року – 027098 м3, 26 квітня 2019 року – 027638 м3, 27 травня 2019 року – 028229 м3, 27 червня 2019 року – 028763 м3, 26 липня 2019 року – 029440 м3, 27 серпня 2019 року – 030113 м3, 27 вересня 2019 року – 030708 м3, 27 березня 2020 року – 034114 м3, 27 квітня 2020 року – 034690 м3, 13 травня 2020 року – 035023 м3 (а.с.80-98).

15 травня 2020 року між Комунальним підприємством «Комплекс по благоустрою Харківського району» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого постачання води і водовідведення (а.с.40-45).
Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За час дії спірних правовідносин, діяли Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV з подальшими змінами, (далі Закон №1875-ІV) та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17 березня 2020 року ( далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від  функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1)  комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з  утримання  будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування,  обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з  ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною 3 статті 31 Закону № 1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до положень частин 1, другої та третьої статті 32 Закону № 1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 частини 1 Закону № 1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги, визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30  жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в  справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Комунальним підприємством Харківської районної ради «Комуненерго» з 01 серпня 2015 року по 15 травня 2020 року надавалась власникам квартири АДРЕСА_2 , якими є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 послуга з централізованого водопостачання та водовідведення, які повинні оплатити надані послуги.

З розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою:  АДРЕСА_1  вбачається, що за період з 01 квітня 2016 року по 14 травня 2020 року включно підприємством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачкою оплата послуг здійснювалася не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 24 956,72 грн.
Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачкою ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачки за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в межах позовної давності за період з 07 грудня 2017 року по 14 травня 2020 року в розмірі 18 584,71 грн відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачці, матеріали справи не містять. ОСОБА_1 не надала доказів на спростування заборгованості та/або власного обґрунтованого розрахунку, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

У зв`язку з чим посилання ОСОБА_1 на те, що судом не враховано той факт, що позивач не обґрунтував розрахунок сум, що стягуються, є необґрунтовані.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачка фактично отримувала житлово-комунальні послуги, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Доводи та вимоги апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.