ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2021 р.           Справа№ 910/4494/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 910/4494/21 ( суддя Л. Г. Пукшин, м. Київ)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ОЗОН С»
до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненька атомна електрична станція»
про стягнення 77   279,76 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд

                                        ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ОЗОН С» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція ДП "НАЕК "Енергоатом" (далі - відповідач) про  стягнення 77 279,76 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №53-122-11-20-09503 від 15.04.2020, а саме в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, у ДП "НАЕК "Енергоатом" виникла заборгованість у розмірі 71 910,00 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 3 821,23 грн та 3% річних у розмірі 1 548,53 грн. 
26.04.2021 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач повідомив про сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 71   910,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4177 від 14.04.2021, та просив стягнути з останнього 3% річних у розмірі 1707,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 5   098,42 грн, нараховані за період прострочення з 30.06.2020 по 14.04.2021. 
Вказану заяву місцевим господарським судом прийнято до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі                          № 910/4494/21  позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" 3% річних у розмірі 1    705,12 грн, інфляційні втрати у розмірі 5    098,42 грн, судовий збір у розмірі 2   269,04 грн та витрати на професійну правничу допомогу  у розмірі 5        000,00 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Обґрунтовуючи своє рішення місцевий господарський суд встановив факт неналежного виконання відповідачем виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №53-122-11-20-09503 від 15.04.2020, а саме в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, однак позов задовольнив частково через невірний розрахунок позивачем 3% річних.
Частково задовольняючи заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, пославшись на те, що
- із наданих позивачем документів не вбачається, що витрати у розмірі       16   000, 00грн (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі № 910/4494/21, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною);
- враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог,            визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим рішенням Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненька атомна електрична станція" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,     в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021   у справі № 910/4494/21 в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненька атомна електрична станція" " на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С"  1      705,12 грн - 3% річних та 5        000 грн - витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити нове рішення, в частині, яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" 1   699,21 грн - 3% річних та 2    000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; вирішити питання розподілу судових витрат за результатами апеляційного розгляду цієї справи.
Апеляційна скарга обґрунтована порушення норм процесуального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано, що у п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, проте дана норма не була врахована місцевим господарським судом під час розгляду справи, оскільки 3% річних стягнуто по 14.04.2021 (дата сплати відповідачем суми основного боргу у розмірі 71   910,00 грн (що підтверджується платіжним дорученням №4177 від 14.04.2021)); присуджена до стягнення сума витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5   000,00 грн є значно завищеною, необґрунтованою, неспівмірною зі складністю справи.  На думку заявника апеляційної скарги, обґрунтованими та співпірними зі складністю даної справи є витрати на правничу допомогу у розмірі 2   000,00 грн про, що також зазначалося відповідачем у клопотанні про зменшення розміру судових витрат поданого разом із відзивом на позовну заяву.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу   
Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.
Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу      через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що  позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подав відзиву на апеляційну скаргу,      суд дійшов висновку, що неподання останнім відзиву      не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до  протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 апеляційну скаргу скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненька атомна електрична станція"     у справі №910/4494/21  передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4494/21; розгляд апеляційної скарги скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 910/4494/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 15.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Озон С", як постачальником та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", як замовником  було укладено договір поставки №53-122-11-20-09503 від 15.04.2020 (далі - Договір), відповідно до  п. 1.1 якого постачальник зобов`язується  поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю і та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (Додаток №1 до Договору).
Предметом поставки за договором є продукція: 32360000-4 переговорне обладнання, яка передбачена у специфікації №1 до даного договору (п.1.2. договору).
Пункт 2.2 Договору визначає, що загальна сума договору (вартість продукції) становить 71 910,00 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот десять) грн. 00 коп.
У п. 3.1. Договору сторонами погоджено, що продукція поставляється протягом 30 календарних днів з моменту укладення Договору. Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом".
За умовами 4.1. Договору кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до даного договору.
Датою поставки продукції є дата підписання видатної накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції (п. 8.4. Договору).
У п. 6.1. Договору сторони встановили, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".
Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії даного Договору - по 31.12.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п.12.1 Договору).
На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано продукцію на загальну суму 71 910,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000012 від 08.05.2020. Продукцію було отримано уповноваженою особою замовника (інженером Пешко О.М.). на підставі довіреності №1/195 від 08.05.2020.
13.05.2020 відповідачем було оформлено ярлик на придатну продукцію №1-7-258 від 13.05.2020 за участі заступника начальника СДТУ ВП РАЕС Красовського О.Л. 
За результатами складення такого ярлику не було виявлено невідповідностей поставленої продукції технічним умовам та договору. 
21.05.2020 позивачем була зареєстрована в ЄРПН Податкова накладна №1 від 08.05.2020 за реєстраційним номером документа №9112842187 та прийнята податковим органом із дотриманням термінів визначених п.201.10 ст. 201 ПКУ. 
У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач в порушення умов п. 6.1. договору не виконав належним чином своїх зобов`язань щодо оплати поставленої продукції, а тому, станом на момент звернення з позовом до суду, у останнього обліковується заборгованість перед позивачем у розмірі 71   910,00 грн.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного дорученням №4177 від 14.04.2021, тобто, після відкриття провадження у справі, відповідачем було сплачено заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 71     910,00 грн. 
За доводами позивача, внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" існують підстави для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1707,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 5    098,42 грн, нарахованих за період прострочення з 30.06.2020 по 14.04.2021 (з урахуванням прийнятої заяви про зменшення позовних вимог).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак здійснивши перевірку правильності поданого позивачем розрахунку у заяві про зменшення позовних вимог, встановив, що розрахунок 3% здійснено не вірно, у зв`язку із чим задовольнив позов в цій частині частково, стягнувши 1    705,12 грн 3% річних.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за правовою природою є договором поставки, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків порушення строків оплати за поставлений товар. 

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної оплати отриманого переговорного обладнання,  тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних, які за розрахунком позивача становлять 1   709,99 грн, а за висновком суду першої інстанції підлягають частковому задоволенню в сумі 1 1705,12 грн, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Так, згідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Однак, апеляційний господарський суд зазначає, що розрахунок 3 % річних, який здійснений позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, містить помилки, оскільки останнім в розрахунок включено день фактичної оплати.
Разом з тим, день фактичної сплати суми заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється нарахування та стягнення, зокрема, 3 % річних та інфляційних втрат.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 30.06.2020 по 14.04.20121 (дати сплати суми боргу за Договору поставки), апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.
Таким чином, за розрахунком суду апеляційної інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1   693,30 грн за період з 30.06.2020 по 13.04.2021  (дати фактичної спати заборгованості), відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вже зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва  стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату правничої допомоги у сумі 5000,00 грн. 
Частково задовольняючи заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, пославшись на те, що
- із наданих позивачем документів не вбачається, що витрати у розмірі       16   000,00 грн (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі                 № 910/4494/21, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною);
- враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог,            визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.
Однак, суд апеляційної інстанції з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.
За приписами ч. 1 ст. 126 ГПК України       витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 статті 126 Кодексу).
У ч. 3 ст. 126 ГПК України       передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Кодексу).
Відповідно до ч. 1    ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»    адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За змістом    ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»    договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1    ст. 26 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність»    ).
Згідно з приписами    статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"    гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (ч. 1). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч. 2). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3    ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегій Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18)
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до    положень ст. 15 ГПК України    суд визначає в межах, встановлених цим кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).
Як убачається із матеріалів справи, з метою належного захисту прав позивача та надання професійної правничої допомоги в господарському суді, 01 жовтня 2020 року між Адвокатським бюро "Верба і партнери" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги.
Згідно п.1.2 договору до правової допомоги за цим договором входить: 
- претензійно-позовна робота по досудовому врегулюванню спору;
- підготовка вимоги в порядку передбаченому законодавством України;
- підготовка позовної заяви та представництво інтересів замовника у компетентному суді;
- надання юридичних консультацій і роз`яснень з правових питань;
- аналіз судової практики на вимогу замовника;
- надання всіх інших видів правової (правничої) допомоги визначеної цим договором і законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". 
Відповідно до п. 3.2. Договору за послуги за цим договором, з урахуванням представництва у компетентному господарському суді, замовник сплачує виконавцю передплату (гонорар) у розмірі 16   000,00 грн. 
З долучених до матеріалів справи платіжних доручень 2646 від 10.12.2020 та №2751 від 16.03.2021 вбачається, що позивачем було сплачено гонорар за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2020 у розмірі 16   000,00 грн. 
Відповідно до       статті 19 Закону України «Про адвокатуру»    видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4    ст. 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч. 4    ст. 129 ГПК України    інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 5 ст. 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.11.2019 у справі № 914/1605/18).
Як вказувалося вище, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги позивача частково.
Водночас, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідно до ч. 4       ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що кореспондується із положеннями вказаної норми, принципами справедливості, пропорційності, встановленими у ст. 2 ГПК України.
Відтак, з урахуванням ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно розміру задоволених позовних, а саме 8,8%, і, відповідно, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1 408,00 грн. У частині стягнення 14   592,00 грн витрат на правову допомогу слід відмовити.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі
Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи скаржника щодо періоду нарахування 3% річних знайшли своє підтвердження.
Доводи заявника апеляційної скарги щодо розподілу витрат на правничу допомогу судом апеляційної інстанції відхиляються, з мотивів викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, ч. 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими. 
Водночас судом апеляційної інстанції було встановлено невірне визначення судом першої інстанції суми 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та  і в цій частині оскаржуване судове рішення має бути змінено.
Також, судом апеляційної інстанції було встановлено невірне визначення судом першої інстанції суми витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та  і в цій частині оскаржуване судове рішення має бути змінено, але з інших підстав, аніж ті, про які зазначається в апеляційній скарзі. В іншій частині оскаржуване рішення має бути залишене без змін.
За результатами перегляду даної справи суд апеляційної інстанції прийшов висновку про те, що місцевим господарським судом було не повно з`ясовано обставини справи щодо періоду нарахування 3% річних та розподілу  витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим судове рішення у даній справі має бути змінено з визначенням суми 3% річних, яка підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 1   693,30 грн та суми витрат на правничу допомогу у розмірі 1 408,00 грн, також з коригуванням розміру судових витрат за подання позову.

Розподіл судових витрат
Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

                                        ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненька атомна електрична станція» задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/4494/21 змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
"1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ОЗОН С» задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства  "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С"  (49000,                      м. Дніпро, вул. Ливарна, буд. 9, кв. 44, ідентифікаційний код 32723765)                  3% річних у розмірі 1   693 (одна тисяча шістсот дев`яносто три) грн 30 коп, інфляційні втрати у розмірі 5 098 (п`ять тисяч дев`яносто вісім) грн 42 коп, судовий збір у розмірі 199 (сто дев`яносто дев`ять) грн 76 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1   408 (одна тисяча чотириста вісім) грн 00 коп. 
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Видати наказ.".
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С"  (49000, м. Дніпро, вул. Ливарна, буд. 9, кв. 44, ідентифікаційний код 32723765) на користь  Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства  "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046)  судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 299 (двісті дев`яносто дев`ять) грн 64 коп.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Справу  №910/4494/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
6. Доручити Господарського суду міста Києва у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко