КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/5907/21                                                         Суддя 1 інстанції - Коляденко П.Л.
Провадження № 33/824/3067/2021                                    Доповідач-суддя Матвієнко Ю.О.                                                                                             
Категорія: ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП                                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
     10 вересня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Назаренко Мар`яни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року про притягнення  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.
Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.
Роз`яснено, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.
Роз`яснено, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 03.03.2021 року о 12 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. О.Пчілки, 2б у м. Києві, в порушення вимог п. 13.1 ПДР, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно його контролювати, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.
Крім того, ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Назаренко М.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову  судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилалась на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, судом було порушено змагальність сторін, оскільки до проведення судового засідання за власною ініціативою суд витребував матеріали з відеозаписом із Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Дана обставина стала підставою для відмови у задоволенні клопотання про направлення справи на дооформлення, зважаючи на те, що матеріали відеозапису без належних на те підстав та процесуальної норми, яка дозволяла би суду першої інстанції вчинити такі дії, були витребувані на судове засідання.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Дана норма свідчить про те, що суд у відповідності до положень КПК України позбавлений можливості збирати докази, це право покладається виключно на осіб, перелік яких визначений ст. 93 КПК України.
Тобто, суд першої інстанції повинен був направити справу на дооформлення або розглянути за наявності доказів, які містилися у ній у тому складі, у якому уповноважений орган направив їх до суду.
Однак, як вбачається з оскаржуваного рішення, судом прийнято до уваги витребувані ним записи в якості належного доказу та покладено їх в основу рішення, що, на думку апелянта, є незаконним.
Також, захисник у апеляційній скарзі посилалась на те, що судом неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про виклик для допиту свідка ОСОБА_2 , показання якого були прийняті судом в якості доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Разом з тим, даний свідок не є експертом, який має можливість без проведення спеціального огляду встановити, чи перебуває особа у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, у протоколах про вчинення адміністративних правопорушень зазначений різний час їх вчинення, що свідчить про те, що при їх складанні особа, яка їх складала, не визначилася з часом скоєння адміністративних правопорушень. 
Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилалась також на те, що судом не взято до уваги, що в порушення ст. 266 КУпАП огляд ОСОБА_1 був проведений у присутності виключно одного свідка, чиї покази можна взяти до уваги, зважаючи на те, що другий свідок - ОСОБА_3 є потерпілим, оскільки саме його автомобіль був пошкоджений автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , відповідно ОСОБА_3 є зацікавленою особою.  
Також захисник у скарзі посилалась на порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці з використанням спеціального технічного засобу, працівники поліції не запропонували йому поїхати до медичного закладу для проведення огляду, що є порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735.
Ще одним порушенням є те, що відео з нагрудної камери працівника поліції непослідовне, «нарізане», розпочинається відразу з того, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що не дозволяє встановити всі обставини справи.  
Недоведеним також є і факт перебування ОСОБА_1 за кермом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки працівники поліції автомобіль під його керуванням не зупиняли.
З відеозаписів нагрудної камери не вбачається, що працівником поліції пропонується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків. Жоден свідок не зафіксований. Посилання суду першої інстанції на те, що фіксація свідків не є обов`язковою, не заслуговують на увагу, оскільки з відеозапису не вбачається, хто саме перебуває на відео, особи не встановлені, не роз`яснені їх права, не повідомлено, що саме вони мають зафіксувати.    
Вищенаведені доводи свідчать про те, що суд першої інстанції не більш ніж формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об`єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.  
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Назаренко М.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, зібраними у справі доказами є: протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 043335 від 03.03.2021 року (а.с.1); письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2), які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога у закладі охорони здоров`я; диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.16); протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 043334 від 03.03.2021 року (а.с.8); схема місця ДТП (а.с.9), підписана обома учасниками ДТП, в тому числі ОСОБА_1 , який жодних зауважень щодо обставин ДТП, викладених у ній, не зазначив; пояснення свідка ОСОБА_3 про обставини пошкодження його автомобіля (а.с.10); пояснення свідка ОСОБА_2 про обставини ДТП за участі автомобіля під керуванням ОСОБА_1 (а.с.11).
У апеляційній скарзі захисник Назаренко М.В. в інтересах ОСОБА_1 фактично оскаржує постанову суду лише в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість оскарженої постанови лише у цій частині.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так само за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, диспозицією ч. 1 статті 130 КУпАП охоплюються одразу три склади адміністративного правопорушення: по-перше, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Кожен склад складає окреме правопорушення. При цьому об`єктивна сторона останнього полягає саме у відмові від проходження зазначеного огляду.
Відповідно до п. 6 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння  поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Таким чином, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 043335 від 03.03.2021 року, складеним та підписаним уповноваженою на це особою, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили, що в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при перегляді якого підтверджується факт відмови ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 , який 03.03.2021 року у м.Києві керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції в присутності двох свідків відмовився.
За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1  допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що витребування судом до проведення судового засідання за власною ініціативою матеріалів з відеозаписом із Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  порушує принцип змагальності сторін, апеляційним судом відхиляються, оскільки суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечує повноту та всебічність її розгляду, крім того, обставини, викладені на відеозапису, самим ОСОБА_1 не заперечувалися і в апеляційному суді він підтвердив зафіксовані на записі події та свою особу. Судом першої інстанції даний доказ досліджений та оцінений у сукупності з іншими наявними у справі доказами, що відповідає встановленому діючим законодавством порядку.
Доводи скарги про те, що свідок ОСОБА_2 , показання якого були покладені в основу висновків суду про керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, насправді не є експертом з цього питання, апеляційним судом відхиляються, оскільки даний свідок підтвердив лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння за кермом. 
При цьому, апеляційний суд зауважує на тому, що, будучи допитаним у апеляційному суді, свідок ОСОБА_2 зазначив, що не пам`ятає, чи був свідком відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки сам напередодні увечері вживав алкогольні напої. Разом з тим, дані показання свідка апеляційним судом оцінюються критично, оскільки вони спростовуються іншими наявними у справі доказами, які переконливо підтверджують ту обставину, що саме ОСОБА_2 присутній при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що йому, як свідку, було повідомлено працівником поліції.
Крім того, слід зазначити, що свідок ОСОБА_3 , допитаний у апеляційному суді, повністю підтвердив обставини, викладені у протоколі та його письмових поясненнях, зазначивши, що при ньому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що йому було запропоновано працівником поліції. 
Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є підставою вважати цей огляд недійсним, апеляційним судом відхиляються, виходячи з наступного.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок №1103).
Згідно п. 2 Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння з ознаками такого стану.
Пунктом 3 Інструкції № 1452/735 передбачено, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З даних відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 мав щонайменше такі ознаки алкогольного сп`яніння, як: порушення координації рухів та порушення мови, при цьому у апеляційного суду не виникають сумніви, що поліцейський також встановив у ОСОБА_1 під час спілкування з ним таку ознаку алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота. Посилання ОСОБА_1 в апеляційному суді на те, що у нього в той момент погіршився стан здоров`я, що і викликало дані симптоми, є необґрунтованими, оскільки на підтвердження факту погіршення стану здоров`я правопорушником апеляційному суду не надано жодних доказів. Дані доводи, на думку апеляційного суду, свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинені правопорушення.
Отже, у поліцейського були підстави відповідно до п.1 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 за наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, пропонувати останньому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Аналогічна норма передбачена у п.3 Порядку, яка також передбачає, що такий огляд може бути проведений лікарем закладу охорони здоров`я.
З відеозапису вбачається, що о 12 год. 43 хв. 37 с. ОСОБА_1 від проходження огляду на місці або у лікаря-нарколога у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився. Потім, о 12 год. 44 хв. 02 с. погодився, не уточнивши на питання працівника поліції, на який саме огляд: на місці за допомогою спеціального технічного засобу чи у лікаря-нарколога. Після цього, коли підвезли прилад «Драгер», ОСОБА_1 , при свідках, сидячи у машині, о 13 год. 37 хв. погоджується на огляд, а о 13 год. 38 хв. - відмовляється. При цьому, працівник поліції при свідках декілька разів пропонував йому пройти огляд та роз`яснив, що відмова від огляду є самостійною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.  
Якщо водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції).
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і у лікаря нарколога (о 12 год. 43 хв. 37 с.), та в подальшому після відмови від проходження огляду на місці (о 13 год. 38 хв.) не зазначив про бажання пройти такий огляд у лікаря-нарколога, дії поліцейського по складанню в присутності двох свідків протоколу про адміністративне правопорушення відповідають встановленому законом порядку.
Жодних обставин, які б давали підстави сумніватися у поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які долучено до матеріалів справи, хоча і у заздалегідь виготовлених бланках, судом під час розгляду справи не встановлено, оскільки ці бланки містять підписи свідків, крім цього, перебування свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду також підтверджується даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського.
Відхиляються апеляційним судом і доводи скарги про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 в апеляційному суді на запитання судді підтвердив ту обставину, що керував транспортним засобом у визначені у протоколі місці та час та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем сусіда ОСОБА_3 . Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не висловив своїх заперечень з приводу того, що він керував транспортним засобом.
Доводи апеляційної скарги про те, що з відеозаписів з нагрудної камери не вбачається, що працівником поліції пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків, є безпідставними, оскільки даними відеозапису навпаки підтверджується, що абсолютно усі дії працівниками поліції вчинялися в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чиї особи були встановлені, і які були присутні і при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду, і при його подальшій згоді, а потім повторній відмові. При цьому, та обставина, що свідок ОСОБА_3 є власником транспортного засобу, зіткнення з яким скоїв ОСОБА_1 , не робить показання даного свідка недопустимими в частині встановлення судом вини у вчиненні ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 засвідчив лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколів було допущено порушення вимог ст. 256 КУпАП, апеляційним судом відхиляються, оскільки зі змісту протоколів та доданих до них матеріалів по документуванню адміністративних правопорушень вбачається, що їх складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не проводилась безперервна відеофіксація обставин виявленого правопорушення, що є порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18 грудня 2018 року № 1026, а фрагменти відеозапису спілкування поліцейських з ОСОБА_1 є порушенням Інструкції і їх зміст об`єктивно не підтверджує відомостей, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, виходячи з наступного.
Ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення відео з бодікамери поліцейського, в тому числі повного відео з моменту зупинки.                                                                  
Так, згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
Отже, долучення працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення фрагментів відео з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) щодо відмови особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння носить ініціативний характер і посилання апелянта на наявність такого обов`язку необґрунтовані.
Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що у протоколах зазначений різний час вчинення правопорушень, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 043334 від 03.03.2021 року (а.с.8) складений за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме наїзду на припаркований транспортний засіб, що мало місце о 12 год. 30 хв., а протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 043335 від 03.03.2021 року (а.с.1) складений за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка згідно відеозапису була висловлена ОСОБА_1 о 13 год. 38 хв. Таким чином, зазначення у протоколах різного часу вчинення двох окремих адмінправопорушень відповідає фактичним обставинам справи та не спростовує жодним чином законності та обгрунтованості висновків суду, викладених у оскаржуваній постанові. 
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника Назаренко М.В. в інтересах ОСОБА_1  з приводу відсутності в  діях останнього ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та, відповідно, розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Таким чином, висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1  ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33, 36 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Назаренко М.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В : 
 
Апеляційну скаргу захисника адвоката Назаренко Мар`яни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, із накладенням на підставі ст. 36 КУпАП на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

         
   Суддя  
   Київського апеляційного суду                                                       Ю.О.Матвієнко