ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 липня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №588/68/21 
Номер провадження 22-ц/816/910/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2021 року в складі судді Огієнка О.О., ухваленого в м. Тростянець, повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року,

                                                         в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у січні 2021 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.12.2017 року в розмірі 16999,98 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 28.12.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети – заяви, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 12.11.2020 року, виникла заборгованість – 16999,98 грн, яка складається з: 12950,92 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4049,06 грн – заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду. 
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01.04.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.12.2017 року в розмірі 1950,92 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 260,60 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов кредитного договору, передбаченій законодавством, тому обґрунтованими є вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з обов`язку позичальника повернути суму позики, з урахуванням сплачених відповідачем після пред`явлення банком позову коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості.  
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
При цьому вказує, що банком надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові. Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, тарифами банку складають між ним та банком договір, умови якого він зобов`язується виконувати, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, вказує, що отримання кредитних коштів та користування ними, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, свідчить про згоду позичальника з умовами договору. Крім того, 28.12.2017 року відповідачем була також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені істотні умови кредитування.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається із цивільної справи, що 28.12.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11).
Будь-яких яких умов кредитування (розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, вид кредитної карти, тощо) в анкеті-заяві не зазначено.
Додані банком до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, відповідачем не підписані (а.с. 12-59).
Відповідно до наданої банком довідки ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №б/н (без зазначення дати) останньому були видані наступні кредитні карти: НОМЕР_1 від 28.12.2017 року терміном дії до вересня 2021 року та № НОМЕР_2 від 16.04.2018 року терміном дії до березня 2022 року. Вид кредитних карт в довідці не зазначено (а.с. 9).
Користування кредитними коштами ОСОБА_1 підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 28.12.2017 року по 01.09.2020 року (а.с. 68-74).
Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості за період з 28.12.2017 року по 12.11.2020 року складає – 16999,98 грн, з яких: 12950,92 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4049,06 грн – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-8).
Крім того, відповідачем було частково сплачено заборгованість за кредитним договором: 19.02.2021 року – 7000,00 грн, 28.03.2021 року – 2500,00 грн, 01.04.2021 року – 1500,00 грн, а всього 11000,00 грн (а.с. 101, 105). Тому представник банку в судовому засіданні суду першої інстанції просив стягнути заборгованість з вирахуванням вказаних коштів.
Також, банком долучено до апеляційної скарги підписаний 28.12.2017 року ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, який містить різні умови кредитування (розмір кредитного ліміту, розмір пільгової та процентної ставки, поза межами пільгового періоду, реальної відсоткової ставки, та інші умови кредитування) в залежності в типу кредитного продукту: карта універсальна, карта універсальна Gold (а.с. 122-125), а тому це доказ не  може свідчити про умови  кредитування зазначені у позові.    
Підставами позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, та стягнення заборгованості, зокрема, по тілу кредиту, відсоткам, визначених відповідно до вказаним Умов та правил, а також Тарифів банку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює сторона яка кредитує (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 28.12.2017 року розмір та порядок нарахування відсотків не зазначені, а з розрахунку заборгованості вбачається, що банком взято для розрахунку такої заборгованості процентну ставку 43,2 % річних, 42 % - з 01.04.2018 року, 40,80 % - з 01.08.2020 року, а також з 01.09.2019 року банком нараховувались відсотки в розмірі 84 % річних на прострочений кредит, без доведення про узгодження з відповідачем такого розміру процентів.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.12.2017 року, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємну частину договору.
При цьому, матеріали справи, які були представлені банком і досліджені судом першої в судовому засідання, не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, та інші істотні умови кредитування.
Крім того, вказані документи позивача належними доказами  бути не можуть, оскільки  повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15).
Тому, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (28.12.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту хоча і містить такі умови кредитування як розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки та інші умови кредитування, проте з наданого паспорту не можливо встановити з якими саме умовами кредитування погодився відповідач підписуючи вказаний документ, а в наданій банком довідці про видані кредитні карти не зазначено вид кредитної карти відповідно до паспорту споживчого кредиту - карта універсальна чи карта універсальна Gold.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості по відсоткам є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з підстав, наведених вище.
Крім того, банк не позбавлений звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості відповідно до укладених умов кредитного договору, надавши суду докази про видачу відповідачу конкретного виду споживчого кредиту, відповідно до паспорту споживчого кредиту від 28.12.2017 року.
Що стосується вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то слід зазначити, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Тому, за встановлених обставин не доведення позивачем належними доказами погодження з відповідачем умом кредитного договору щодо розміру відсоткової ставки, місцевий суд, врахувавши суми сплачені відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості, правильно визначив суму заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню на користь банку.
Крім того, слід зазначити, що до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів відповідач неправомірно нарахував ще й відсотки, хоча докази про погодження з відповідачем на вчинення вказаних дій позивач суду не надав і матеріали справи цього не містять. Вказані відсотки банк самовільно нарахував відповідачу, що відображено у відповідній колонці «Відсотки погашені за рахунок кредиту», додавши їх до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, внаслідок чого неправомірно збільшив тіло кредиту.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

                                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення. 

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                    С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                  В.І. Криворотенко

                                                                                                              Т.А. Левченко